Spitsbergens Flora. 2di 



dommeJig for disse Breder, her iiaaede meer end en Alens 

 Hoide. De bedste Localiteter for Vegetationen vare ellers 

 ved Foden af Lavlandets KlippekuUer, hvor der af den 

 nedskyllede Jord havde dannet sig smaae Bakker, som 

 gjerne holdtes jævnt fugtige af en eller anden ovenfor 

 liggende Sneplet. Disse gunstige Steder havde dog kun faa 

 Væxter, som for dem vare eiendommelige ; næsten alle de 

 samme Arter voxede ellers ogsaa i Steenrifterne og paa 

 det finere eller grovere, haardt pakkede Gruus, som til- 

 deels udjævner den torre Klippegrund: men her vare de 

 naturligviis meget mere adspredte og af et uslere Udseen- 

 de. Dette sterile Jordsmon havde derimod flere Urter for 

 sig selv, og iblandt disse var netop den smukkeste eller 

 dog idetmindste den interessanteste af alle ; som saadan 

 kunde jeg nemlig ikke andet end betragte den guul- 

 blomstrede Valmue {Papaver nudicaulé)^ som jeg 

 fandt ved Foden af Hollandet lige ved Kanten af en hæs- 

 lig, brat nedhængende Jokel, med halvtoet Snee paa det 

 dukkende Hoved og imeliem de fine Blomsterblade. 



Store Strækninger af Slettens fugtige Landskab, der 

 bestode deels af et leeragtigt Jordsmon blandet med Sand 

 og Gruus, deels af en torvagtig Plantejord, vare overgroe- 

 de med et tæt og bliidt, svulmende Mosdække, hvis Tyk- 

 kelse paa mange Steder naaede 6 til 8 Tommer. Saa an- 

 selig var nemlig Hoiden af et her isærdeleshed hjemme- 

 horende Bladmos {Hypnnm cuspidaturn)^ der tilligemed et 

 andet {Mnium turgidum) saagodtsom ganske udelukkende 

 constituerede den hele, i Henseende til Masse, ikke ube- 

 tydelige Vegetation paa saadanne Steder, hvor Våndet 

 slet intet Aflob havde. Disse Væsters Farve havde ihiii 

 Grad hiint guulagtigc og rodlige Skjær, der meddeler 



