270 H. Urdahl, electrisk Phænomen. 



te blive opfort som tilhørende et eget Species, hvilket 

 kunde indtil videre charakteriseres : pygidii rhackide 

 caudali distincta, dense an7iulata, costis deorsum ver- 

 gentibus in spinas ocutass abientihus. 



XII. Om et electrisk Phænomen. 



Meddeelt af 

 H. Urdahl. 



J^en Iste August 1828 besteg jeg Sneehætten ifol- 



ge med DHrr. J. Berg, Paul Tofte og John Jerkind. Vi 

 naaede Toppen omtrent Klokken 2 Eftermiddag. Himlen 

 var da klar , men kort Tid derefter indhylledes vi i en 

 tyk Taage, og efter en halv Time overfaldtes vi af et stærkt 

 Snee- og Haggelveir. 



Under dette bleve vi opmærksomme paa, at nJiar vi 

 udstrakte Armene eller op og ilukkede Hænderne, saa op- 

 stod ved Haggelkornenes Anslag paa disse en Lyd, der var 

 aldeles overeenssteramende med den, som hores ved Ild- 

 ladningen af en maadelig stor Leidener-Flaske. Den samme 

 Lyd hortes ogsaa , naar Haggelen traf et Reensdyrhorn, 

 jeg havde fundet ved Toppen, og som jeg havde i Haan- 

 den. Omendskjodt jeg ei var forsynet med noget Instru- 

 ment, hvorved Electricitetens Udvikling kunde iagttages, 

 saa overtydedes jeg dog om, at tillige med den opkomne 

 Taage og Haggelbyge var opstaaet en stærk electrisk Spæn- 

 ding mellem Fjeld toppen, hvorpaa vi opholdt os, og den 

 om samme værende Luft. 



