om Stikklestadslaget. 291: 



Himmelen sortnede." Da det pludselige Morke, som ved, 

 en total Solformiirkelse midt om Dagen opstaaer, og det 

 besynderlige Farveskjær, som Reilexen fra den ovrige fjer- 

 nere udenfor Maaneskyggen liggende og af Solen endnu 

 beskinnede Deel af Atmosphæren henkaster paa alle Gjen- 

 stande, virkelig har noget imposant og selv for den i vore 

 Tider om Aarsagen fuldkommen Underrettede, næsten be- 

 ængstigende *) ; saa er det begribeligt, at dette Phænomen 

 har under Slaget gjort Indtryk paa den raae hedenske Bon- 

 dehær, som kæmpede mod en nye Religion, mod en nkjendt 

 og usynlig Guddom, efterat de for storstedelen allerede 

 havde tabt Tiltroen til deres egne synlige. Jeg vilde der- 

 for hellere omvende Suhms Slutninger, og antage, at den- 

 ne Formiirkelse, som indtraf i det Olaf blev ihjelslaget, 

 har beængstet Gemytterne og er bleven anseet som et 

 tydeligt Tegn paa den nye mægtige Guddoms Vrede, og 

 saaledes ei ubetydelig har bidraget til at Olafs Fiender 

 betragtede ham som en Helgen og gik over til Christen- 

 dommen. At fingere et pludseligt Uveir eller med Falsen 

 en tyk Taage, strider aldeles mod Snorros Beretning, som 

 «iger "Vedr var fagurt oe skein sol i heidi" og senere "hi- 

 minn var heidr ;" mod Sighvat Skjalds Digt, som siger at 

 Himmelen var "skylaus;" mod den storre Olafs Saga, som 

 siger ligeledes, "Vedr var biart oe skein sol i heidi."' 



Efter alt det Foregaaende bliver altsaa vores Opgave 

 Tolgende : at udfiade a) en Nyraaane imellem 1025 og 1033 



*) Dette kan jeg selv Levidne om den totale Solformorkelse 

 den 19de November 1816, som jeg i Holmestrand V(b1 ikke 

 kunde observere formedelst overtråkken Himmel ; men sorø 

 tlog medforte det pludselige dybe Morke. 



T2 



I- 



