Příspěvek ku posouzení původu ruly od hradu Husy. 5 



nepleochroický a dvojlomu zřetelně nižšího nežli mívá serpentin železem 

 zelenavě přibarvený. 



Chondro dit tvoří kolem 1 mm velké skupiny hnědých, allo- 

 triomorfně omezených zrnek. Tato jsou na průřezu žlutě průhledná 

 a silně pleochroícká mezi tonem citrónově neb i nahnědle žlutým 

 a mezi vzhledem čirým. Někdy jeví se mezi kříženými nikoly poly- 

 synthetické dvojčatné lamelování. Uzavírají v sobě řádky drobounkých 

 černých zrnéček a šupinek, což jsou aspoň částečně černé rudy že- 

 lezné, mezi těmi pak něco kapiček čiré tekutiny a větší zrnka černé 

 rudy železné a titanitu. Bývá srostlý také s forsteritem. 



Křemene jest v mých preparátech nemnoho. Allotriomorfní 

 zrnka jeho mívají undulosní zhášení, ale nejeví nijaké zvláštní struk- 

 tury, ani drcení na kousky. 



Sporý titanit jest authigenního původu. Drobná jeho zrnka, 

 sotva 1 J 4 mm veliká, bývají někdy klínovita, jindy nepravidelně ome- 

 zena a tu a tam obrostla částečným rámečkem ilmenitu. Na průřezu 

 jest slabě nahnědlý a při otáčení nad spodním nikolem mění barvu 

 malounko. Sdružen bývá také častěji s chondroditem. 



Apatit, krátce sioupkovitý, kolem 1 / s mm dlouhý, bývá porůznu 

 roztroušen a zdá se býti taktéž authigenní součástkou vápence. Na 

 příčném průřezu bývá někdy šestiboký, jindy oblý. Uzavírá kapičky 

 čiré tekutiny. 



Granátová zrnka jsou ve výbruse čirá, buď stejnoměrně 

 isotropní nebo částečně slabě dvojlomna a jeví obrysy téměř 6boké, 

 někdy kosoúhle čtverhranné. Soudíme-li dle čirosti průřezů, přibližuje 

 se granát tento poněkud již granátům bílým. Na krajích uzavírá vá 

 vápenec a srůstá někdy se flogopitem, i jest opět authigenní součástkou 

 horniny. 



Celkem tedy dolomitický vápenec od hradu Husy jest horninou 

 úplně krystalickou, prostou zřetelné klastických neb allothigen- 

 ních součástek. 



Uvážíme-li, že ložisko dolomitického vápence má zrno vesměs 

 allotriomorfní, často zubaté, ale vždy dobře do sebe zasahující, tvaru 

 pak všude dosti stejnoměrného beze všech zrn dlouhých nebo nízkých, 

 nebo idiomorfních, také velikosti celkem dosti souhlasné, můžeme 

 tuším bezpečně souditi, že úplně v tomto způsobu nemohl se vápenec 

 tento tak jaký jest ani uložiti mechanicky ani ponenáhlu usazovati 

 z roztoků, ani vyvinovati se přeměnou horniny mnohem jinakého 

 složení chemického. Patrně překážela si zrnka u vývoji svém navzájem 

 asi stejnou silou, krystalovala tudíž asi zároveň, t. j. krystalovala 



