VIII. 



O cukrových složkách konvolvulinu, solaninu a jiných 



glykosidů. 



Napsal Emil Votoček. 



(Předloženo dne *25. února 1898.) 



Jménem glykosidů zahrnují se látky většinou v přírodě, a to 

 zvláště v rostlinstvu se vyskytující, jež účinkem jistých činidel, najmě 

 zahříváním se zředěnými kyselinami štěpí se v cukr a nějakou k řadě 

 cukrů nenáležející složku. 



V době, kdy studium glykosidů bylo zahájeno, byly známosti 

 o cukrech ještě velice kusé, i byl cukr z glykosidů odštěpený pra- 

 vidlem považován za glukosu, redukoval-li roztok Fehlingův a dával-li 

 některé reakce barevné. Teprve později ukázalo se, že i jiné, dle 

 tehdejších názorů cukrům „blízko stojící" látky, mohou při štěpení se 

 glykosidů se uvolňovat (rhamnosa, chinovit). — Glykosidů, jichž cu- 

 krovou složkou jest pouze rhamnosa, známe již celou řadu (kvercitin, 

 datiscin, frangulin, rutin); mimo to vyskytují se i glykosidy odště- 

 pující glykosu a rhamnosu zároveň (hesperidin, naringin). 



Jelikož dosud cukr velice četných glykosidů jen nedokonale 

 byl karakterisován, a důkladná revise na tomto poli jeví se žádoucí, 

 položil jsem si za úlohu stanoviti aspoň řadu, k níž ten neb onen 

 glykosidový cukr náleží. K tomu účelu dalo se výhodně použiti de- 

 stilace glykosidů s kyselinou solnou; při této, je-li toliko cukr řady 

 hexos přítomen, vznikají pouze nevážitelné stopy furolu, kdežto 

 uvolnila-li se z glykosidů methylpentosa, značná množství methylfurolu, 

 kterýž floroglucinem snadno lze kvantitativně stanoviti. Složky ne- 

 cukrové glykosidů bývají obyčejně mnohem stálejší, než cukr a ne- 

 dávají při destilaci s 12°J m HCl produktů, floroglucinem srážitelných. 



Tř. mathematicko-přírodovědecká 1898. 1 



