12 VIII. Emil Votoček: 



Solanin C 40 H 61 NO 18 . 



Při kvalitativní destilaci tohoto glykosidu s 12% HCl obdržel 

 jsem v destilátu floroglucinem sedlinu barvy rumělkové. methylfurol- 

 floroglucidu barvou i vlastnostmi podobnou. Tak nabývá kondensační 

 produkt tento při promývání vodou barvy světle žluté, okrové a tvoří, 

 ve vodíku vysušen, prášek okrový, v alkoholu a zředěných alkaliích 

 dokonale a snadno žlutohnědou barvou rozpustný. 



Za účelem dalšího zjištění totožnosti s methylfurolem zdestilo- 

 vány 2 g krásně krystalovaného solaninu s 12°/ HCl, a destilát 

 obyčejným způsobem (viz u konvolvulinu), zkoncentrován. Získán tak 

 vodný roztok slabě zakalený, jenž poskytoval Maqüexne-ovu reakci 

 na methylfurol (zbarvení smaragdově zelené s alkoholem -j- konc. 

 HgSOJ. 



Na to provedena 2 kvantitativní určení methylfurolu ze solaninu. 



0,6142 g glykosidu dalo 7,57°/ methylfurolu, 

 0,5165 g glykosidu poskytlo 8,19% methylfurolu. 



Přepočte-li se průměr methylfurolu 7,88% na methylpentosu 

 (na př. na rhamnosu), odpovídá to 19,6% methylpentosy ve zkoumaném 

 glykosidu. 



Firbas*) nalezl kvantitativním štěpením solaninu vedle 58% 

 solanidinu as 32% cukru**) (dle redukční mohutnosti určeno a na 

 glukosu přepočteno 1 . Za skutečné množství odštěpeného cukru přijímá 

 však 34,61% nebo 35,33%, jež odvodil na základe formuly solanidinu 

 a rovnice: C 40 H 61 NO 18 = C 4Ü H 61 N0 2 -f 2C 6 H 12 6 -f 4H,0. Pouhé srov- 

 nání procentového množství methylpentosy mnou nalezené (19,6%) 

 s veškerým theoretickým kvantem cukru (34 — 35%) poukazuje na pří- 

 tomnost nejméně 2 cukrů, jako .tomu bylo u konvolvulinu. Tento můj 

 náhled podporuje i rotace, nalezená Firbas-em u syrupu cukerného, 

 ze solaninu získaného, jež obnášela a D — ~\- 28,623°, kdežto na př. 

 směs 1 molekuly rhamnosy-j- 1 mol. d-glykosy vyžaduje as «d = 31,7°. 



Hodlám připraviti si syrup cukerný ze solaninu ve větším množ- 



*) Monatshefte für Chemie X., 551. 



**) I u jiných glykosidu nalezli různí autoři při štěpení menší množství 

 cukru, než-li théorie vyžaduje, a to následkem nesnadného vyluhování cukru ze 

 složky necukrové. (Viz na př. práci Liebermanna a Hökmanna o xanthorhamuinu 

 v Lieb. Ann. 196. 



