O silurském útvaru ve východních Čechách. 7 



čic, Zahořan. Podčápel, Vraže, Radotína atd. pásma d± ve středočeském 

 siluru. 



Svrchní silur: Slídnatý porfýr (minette), podobný hornině, pro- 

 stupující v žilách vápenec svrchního siluru u Podola; vyskytuje se 

 jako vrostlice také v čediči Kunětické Hory u Pardubic. 



Po skončeném mappování roku letošního 19 ) v polovici října podnik- 

 nul jsem výlet do severozápadní části Železných Hor, abych se po- 

 ohlédnul, jsou-li tu zastoupeny veškeré palaeozoické horniny, jež jsem 

 loni v Semtínské breccii našel, a jak tu jsou uloženy. 



Na výletě tomto provázel mne kollega inž. A. Rosiwal, jenž se 

 opět zajímal o některé břidlice v podkladu Podolských vápenců. 



Navštívil jsem především opětně vápencové lomy u Podola, Bou- 

 kalky a Prachovic, načež jsem prostudoval sled vrstev v podkladu 

 vápenců těchto od Podola až k Heřmanovu Městci. 



Promluvím nyní obšírněji o výsledcích těchto studií svých a ná- 

 lezech, při tom učiněných, jakož i o důležitosti těchto posledních pro 

 otázku o stáří palaeozoických usazenin v Železných Horách. 



O vápencovém pásmu Podolském. 



Pásmo toto rozprostírá se mezi Citkovem a Prachoviceini ve 

 směru od východu k západu, obklopeno jsouc kolkolem břidlicemi. 



Vápenec svrchní, světlý, odpovídající stupui F (i,) ve středoče- 

 ském siluru, dochází hojného praktického zužitkování jednak jako hle- 

 daný bílý, šedobílý až světle šedý mramor k práčem kamenickým 

 a sochařským (hlavně šedě pruhované a obláčkované druhy berou se 

 k tomuto účelu), zvláště však jako výborný vápenec na maltu a jako 

 vápenec saturační pro četné cukrovary východočeské. 



Následkem těchto vlastností svých otevřen jest vápenec Podolský 

 po celém pásmu v četných, místy značně rozsáhlých lomech, z nichž 

 nejrozsáhlejší jsou nyní lomy Prachovické. 



Okolnosti tyto byly by příznivými pro studium poměrův uložení 

 Podolských vápenců, kdyby vápence samy slohem svým neztěžovaly 



19 ) Práci tuto psal jsem v prosinci 1897; delší nemoc moje potomní zavi- 

 nila, že rukopis mohl býti předložen až 1. dubna 1898. král. české spol. nauk. 



