IQ XIII. Jaroslav J. Jahn: 



Dle tohoto výroku Krejčího zdálo by se, že proražení vápenci 

 Podolských slídnatým porfýrem svědčí rozhodně proti hornosilurskérnu 

 stáří těchto vápenců. Ve středočeském siluru ovšem vyvřel slídnatý 

 porfýr v době, kdy se usazovaly vrstvy pásma d b . Než, jak jsem již 

 ve své dřívější práci 33 ) podotknul, není to žádným pravidlem, jež 

 by muselo míti platnost i pro východočeský silur, třebas byl býval 

 v genetické souvislosti se středočeským; nebof obecně spadají erupce 

 minetty v jiných zemích spíše do druhé polovice palaeozoické doby, 

 zvláště do doby kulmu. 



Studie mé palaeozoických usazenin v Železných Horách nepo- 

 stoupily dosud pro naprostý nedostatek volného času tak daleko, 

 abych byl s to provésti s úplnou jistotou a podrobností již v pří- 

 tomné práci rozčlenění stupně E podobným způsobem, jak je známe 

 ze středních Čech. Tuším však již dnes, že jsou i v Železných Ho- 

 rách zastoupena veškerá pásma stupně Z£, t. j. e la , e lß a e 2 . 



Pásmu e 2 odpovídají zde rozhodně tmavošedé vápence v podkladu 

 vápenců světlých a bílých, otevřené nyní v mohutných lavicích v hlav- 

 ním lomu Prachovickém. 



Vrstvy přechodní mezi pásmy e 2 a e 15 t. j. pásmo e lß sestává ve 

 středočeském siluru ve spodních polohách z hlinitých břidlic s vlože- 

 nými koulemi bituminového vápence (anthraconitu), ve svrchních polo- 

 hách z deskovitých vápenců ve střídání s hlinitými břidlami. Celé 

 toto pásmo vyznačuje se ve středním siluru černou barvou hornin, je 

 tvořících, a silným obsahem bitumenu. Domnívám se, a zajisté právem, 

 že jsem pásmo toto našel v Železných Horách u Podola a u Bou- 

 kalky na několika místech. Zde setkáváme se totiž s černými, měk- 

 kými, drobivými, špatně štípatelnými hlinitými břidlicemi, prostou- 

 penými tuhou a anthracitem (bývalé bitumen !), jež tvoří též kůry a po- 

 vlaky na tlakem ohlazených. lesklých plochách této břidly. Břidlice tyto 

 obsahují někdy stopky a články stopek lilijic. V ně vloženy jsou 

 černé, místy silné tuhovité vápence (=: kdysi bituminosní). Vá- 

 pence tyto vyvinuty jsou v podobě sploštělých bochánků, obrysu kru- 

 hovitého neb ellipsovitého (= sploštélé koule), aneb v podobě desek 

 více méně tlustých. 3i ) Na povrchu bývají vápence tyto potaženy lesklou 

 tuhovitou či anthracitickou korou, stejně jako v středočeském siluru. 

 Skoro každý kus vápence tohoto obsahuje zbytky crinoidů, některé 



33 ) Jahrb. d. k. k. geolog. Reichsanst. in Wien. 1892., 42. díl, str. 460. 

 3 *) Jsou to asi tytéž „vápenné pecky," o nichž Krejčí praví ve své „Geo- 

 logii", že „zejména na stráni pod Nuticemi u Podola v grafitických břidlicích 



