16 XVIII. Jos. Rybka: 



dlouhý vývod, (vf), jenž sprostředkuje spojení uiezi žlázou a lurninem 

 atria. Odpovídá tedy pozorování toto úplně známému již pravidlu, že 

 u Oligochaetů vůbec není pravých žláz mnohobuněčných. Ústí samo 

 celého souboru těchto žláz představuje u Limn. Dugèsi nepatrnou 

 stopku, na níž lze pozorovati ještě vrstvu svalovou a peritoneální i 

 uvnitř stopky té prostupují do atria jemné vývody jednotlivých 

 žláz (tip). 



Zvláštní jest uspořádání tohoto ústí přídatné žlázy u Limn. Hoff- 

 meisteri, jež není doposud v literatuře popsáno, patrně z toho důvodu, 

 že nebyla tomuto druhu i v té příčině náležitá pozornost věnována. 

 Ústí toto znázorňuje vyobrazení (obr. 13). Zde na příčném řezu atriem 

 a ústím tímto pozorujeme zvláštní divertikulum atria (di), jehož zevní 

 tvar jest skorém prostě válcovitý, pouze na distálním konci jest poněkud 

 kulovitě naduřelý. Sledujeme-li skladbu stěn útvaru toho, shledáme, 

 že tvořeny jsou žlaznatým epithelem, týmž, který nalézá se v atriu, 

 ovšem ne tak mohutným. Na epithel sleduje mocná vrstva svalová, 

 jako přímé pokračování svalové vrstvy atriální (es), a tuto pokrývá až 

 ku vlastní žláze lepivé povlak peritoneální (pt). 



Tento tvar nápadně upomíná na zvláštní orgán, jejž popsal Štolc 

 u Bothrioneuron Vejdovskyanum a jenž prof. Vejdovským nazván byl 

 paratrium. Stolc pokládá tento orgáu za aequivalentní přídatné žláze 

 na př. u Tubifexa. Prof. Vejdovský naproti tomu ve své práci „Note 

 sur un Tubifex d'Algérie" praví o tom: „Je crois qu'il est raison- 

 nable de considérer les diverticules de l'atrium comme des organes 

 particuliers, aux dépens desquels les glandes prostatiques (gland du 

 cernent chez Tubifex etc.) se forment secondairement." Jisté okolnosti 

 zabraňují mi však rozhodnouti, zdaž tento ústroj u Limn. Hoffmeisteri 

 jest totožným s oním orgánem zvaným paratrium: předně postrádá 

 paratrium dle vyobrazení i popisu povlaku peritoneálního, kterýž 

 mohl jsem u Limnodrila Hoffmeisteri najisto konstatovati. A hlavní 

 okolnost: uprostřed lumina tohoto divertikula postupují ony jemné 

 kanálky jednotlivých jednobuněčných žláz; tedy rozhodně není žláza 

 lepivá teprve sekunderním výtvorem epithelu divertikula, jak vykládá 

 ji prof. Vejdovský u rodu Bothrioneuron. Vlastní rozhodnutí o poměru 

 těchto podobných útvarů bylo by mi lze teprve tehdy učiniti, až bych 

 se sám přesvědčil a srovnal zařízení paratria u rodu Bothrioneuron. 

 Prozatím považuji tedy, a myslím že právem, útvar tento za pouhou 

 laterální invaginaci stěny atria. Postup této invaginace představuji si 

 tak, že zároveň s prodlužujícími se a ve žlázy se měnícími buňkami 

 počalo vychlipování sousední stěny atria, že však, ježto zveličování 



