2 XIX. Em. Rádi: 



jících o morfologii nervové soustavy korýšů, pokud se vztahuje na 

 morfologii očních zauzlin, a v druhé srovnám názory o stavbě sítiva 

 nervového, při čemž na úplnost literatury nereflektuji. 



I. Hromadící se materiál prostudovaný a zlepšené methody 

 zkoumací vedly ponenáhlu k tomu, že poznával se počet a tvar očních 

 zauzlin, dále průběh nervových elementů v nich; při tom panovala 

 přirozeně snaha vystihnouti na základě daných právě vědomostí poměr 

 mezi zauzlinami očními u členovců a u jiných zvířat (obratlovců). 

 Poněvadž ale stavba očních zauzlin jest tak příliš složitá, nelze se 

 diviti, že mnozí autoři nedostali se za popis částí morfologických 

 ■ — při čemž nezřídka nová práce ve svých resultátech zůstala za tím, 

 co již dříve známo bylo. Methoda Golgiho a Ehrlichova, jejíž pomocí 

 bylo lze rozluštiti spletité poměry útvarů v jiných oborech histologie, 

 poměry zauzlin očních v složitém oku dosud neobjasnila, neboť co 

 podává Parker (95), který těchto method užil, jest, jak jsem i svými 

 staršími methodami poznal, příliš schematické, aby za základ theoreti- 

 ckých, srovnávacích studií sloužiti mohlo. Tot asi sum marní přehled 

 prací, které nyní uvádím. 



Nehledě ke krátkým poznámkám de Blainville-a (22), Audoutna 

 (28) a Milné Edvardsa (28, 34) byl to Dujardin (50), který první 

 pozoroval pečlivěji mozek členovců, ovšem jen pomocí mikroskopu, 

 jehel a zjasňovacích prostředků; ale Dujardin už viděl temnější 

 zbarvení lobu čichového, leč pozoruje objekty „in toto", nedovedl si 

 učiniti názoru o tom, co působí ono temné zbarvení. 



Ani Leydig (57, 64 a , 64b) neužíval jiné methody než Dujardin, 

 ale došel výsledků určitějších. Popsal (57) oční zauzlinu raka, viděl 

 v ní velké a malé buňky, „Punktsubstanz" a nerv zrakový, viděl 

 v zauzlině jakési vrstvení a křížení elementů a paprskovité uspořádání 

 sítiva nervového (moje palissady?). Leydig podal první (schematický, 

 obrázek očních zauzlin; podobu temných částí lobu čichového srovnával 

 Leydig s rýhujícím se vajíčkem a domníval se, že jsou v lobu nahé 

 buňky gangliové, z nichž vychází nerv do tykadel. 



Nálezy Ovsjannikovy (61) a Waltherovy (63) neshodují se 

 s pozdějšími pracemi a proto jich pomíjím. 



G. O. Sars (64) studoval oční zauzlinu u Mysis (na praeparatech 

 „in toto") a popsal zhruba rozdělení očních zauzlin ve 4 části. Pozoroval 

 jako Leydig vrstvitou a paprsčitou (rayure) strukturu očních zauzlin ; 

 soudil, že paprsky se skládají z četných fibrill. 



Lemoine (68) popisuje v zauzlině oční raka pět vrstev, z nichž 

 dvě ale náležejí oku vlastnímu. 



