IQ XIX. Em. Rádi : 



jednak vedle velikosti buněk i reakce jejich na barvivo rozhodují, 

 zvláště pak, — a troufám si tvrditi že jedině — poloha a způsob 

 jejich zakončení nervového o pravém jejich významu rozhodovati 

 může. 



Buňky gangliové v očních zauzlinách jsou, jako většinou buňky 

 centrální soustavy nervové bezobratlých unipolamí — ač nescházejí 

 bipolarní, zjev tím zajímavější místem, kde se tyto bipolary objevují. 

 Unipolamí jsou ony buňky ovšem jen v tom smyslu, že z buňky vy- 

 chází jeden výběžek, který se ale dříve nebo později rozdělí ve dvě 

 větve, jednu, abych užil obvyklého názvosloví, centripetalní, druhou 

 centrifugalní. Krieger se domnívá, že tato unipolarita buněk má ve 

 zvláštní jich poloze své odůvodnění: buňky ležíce na povrchu sítiva 

 vnikají do něho nejkratší cestou t. j. jedním výběžkem, kdežto 

 u obratlovců leží buňky uprostřed pletiva nervového a rozvětvují se 

 tudíž na všechny strany. Proti tomuto Kriegrovu názoru, ač na něm 

 něco pravdy býti může, svědčí ale ta jednoduchá věc, že spojení mezi 

 dvěma zauzlinami očními, ač by se dle typu obratlovců dalo prostě 

 bipolanu docíliti (obr. lb v textu) neděje se tak, nýbrž buňkou uni- 

 polamí (obr. la v textu). 



Poněvadž tato unipolarita buněk i tam se objevuje, kde by se 

 dala a priori čekati buňka bipolarní, není tato unipolarnost zjevem 

 nahodilým, druhotným, nýbrž má svůj morfologický význam jako útvar 

 samostatný, a třebas nebyla unipolarnost buněk v očních zauzlinách 

 Decapodů důsledně provedena, jest přece v unipolaritě gangliových 

 buněk arthropodü podstatný morfologický rozdíl od očního nervového 

 centra obratlovců. 



Tolik jsem měl za nutné uvésti všeobecně o zauzlinách očních 

 a přistoupím nyní k podrobnému jich popisu. K tomu jest mi ale 

 třeba jasného názvosloví a nezbývá mi, než abych zaváděje svá pojme- 

 nování poněkud nadbíhal tomu, co teprv později mám uvésti. Souhlase 

 s názorem, že ne v buňce nervové, ale v sítivu jest fysiologický střed 

 Činnosti nervové, nerespektuji polohu buněk, nýbrž jen jejich dendritů 

 a tedy celého sítiva a považuji proximalni (čtvrtou od oka) zauzlinu 

 za lobus opticus, zauzlinu před lobem ležící jmenuji s Hicksonem (85) 

 ganglion opticum, ještě distalnější rovněž s Hicksonem ganglion epiopti- 

 cum, krajní zauzlinu pak jmenuji, počítaje k ní i retinulg, retinou. 

 Jdou tedy zauzliny za sebou takto : oko, retina, epiopticum, opticum, 

 lobus opticus, mozek. Tato jména mají nejprv sloužiti jen jasné 

 orientaci, ale potom ovšem i na morfologické a fysiologické odůvodnění 

 nároky činí. 



