O některých elementech v očních zauzlinách Decapodû. 13 



blíží, samostatnost těchto jednotlivých, skupin sítiva. Kdybychom 

 sledovali průřezy výš a výše ku středu lobu, budou se obrysy jedno- 

 tlivých partií na obrázku jako samostatně nakreslených víc a více 

 sbližovati, až v jeden celek splynou. Tak ale jak vyobrazení naše 

 lobus podává, dají se na něm lépe jeho součásti rozeznati. 



Celý lobus dá se rozložiti, jak už Bellonci učinil, na 3 části 

 určitěji ohraničené (Viallanes dělí jej na dvě); střední, vnější a vnitřní. 

 Střední část jest přímé pokračování ganglia optika; přejímá z něho 

 i ze sousedních části lobu svazky nervových vláken a ukazuje stavbu 

 velmi složitou, tvořena jsouc z několika skupin sítiva nervového. Při 

 silném zvětšení objevuje se sítivo toto jako husté pletivo jemných 

 vlákének se základní jemně zrnitou hmotou. Připomínám i pro ostatní 

 ganglia, že habitus sítiva se velmi snadno změní špatnou konservací ; 

 mám některé praeparaty, při nichž bylo užito rovněž sublimatového 

 alkoholu a celá methoda až do barvení byla stejná; patrně ale kon- 

 servační tekutina (jedná se ale o individua téhož druhu Virbia) méně 

 rychle vnikala a tak se stalo, že pak sítivo mělo vzhled hustě zrnité 

 hmoty, složené ze zrnek větších a menších, mezi nimiž jen tu a tam 

 nějaké vlákno se sledovati dalo. Na jiných praeparatech, konser- 

 vovaných Flemmingem, se mi ze sítiva utvořily jiné artefakty: ostré 

 obrysy vlákének zmizely, a objevila se hmota hrubě a jemně alveolarní 

 struktury, jakou u pojiva vídáme; po podrobnostech ve stavbě sítiva 

 nebylo pak ovšem ani stopy. Z barviv se mi zvláště Delafieldův 

 haematoxylin osvědčil. Také orange haematoxylin a haematoxylin eosin 

 barví sítivo velmi pěkně; parakarmin ukáže sice také všechny elementy, 

 ale na mých praeparatech aspoň, nedává jim dosti ostře vyniknouti ; 

 bismark (Bismarckbraun) barví buňky a jejich jádra velmi pěkně a také 

 v retině mne na některé elementy upozornil, ale k barvení sítiva 

 samého se méně hodí, poněvadž je barví příliš diffusně — vůbec 

 tmavé barvy jsou v tom ohledu lepší. 



Při poněkud silnějším zvětšení překvapí nás při užití uvedených 

 prostředků zvláštní rozlišení v sítivu střední části lobu optického, 

 Ze základního sítiva totiž, různě intensivně zbarveného, vystupují 

 neurčitě omezená ovální políčka, temnější než okolí, která se někdy 

 velmi podobají jádrům buněk, přece ale snadno se od nich rozeznati 

 dají. Jsou asi tak veliká, jako gangliová jádra okolo sítiva ležící, 

 někdy lze v nich rozeznati retikulum, na jaderné retikulum velmi 

 silně upomínající a na vlákénkách tohoto retikula jsou roztroušena 

 jemná zrníčka, mnohem menší než chromatické elementy okolních 

 jader; celá tato tělíska barví se poněkud temněji nežli sítivo a svět- 



