4 XX. Emil Bayer: 



dividua vyskytují se rozmanité formy, přece však pro určité části těla 

 převládá vždy jistý typus. 



Dle dosavadních udání jsou hypodermální buňky u Gnatho- 

 bdellid a Herpobdellid všeobecně štíhlejší než u Rhyncho- 

 bdellid a jsou zvláštním způsobem upraveny: směrem ku periferii 

 těla jsou totiž lahvicovitě zúženy, přímo pod cuticulou se však tento 

 krček zase náhle rozšíří a krčky sousedních buněk se tu těsně do- 

 týkají, tak že pod cuticulou leží souvislá plasmatická massa, z níž 

 hypodermální buňky visí dolů navzájem se nedotýkajíce a někdy 

 hluboko sahají do pojiva tělesného, které všude do mezer mezi nimi 

 vniká. V tomto smyslu vylíčil nejnověji poměry ty u HirudoBLocH- 

 mann (3) a podal příslušné výkresy (1. c. tab. II, obr. 7. a 8.) Pro 

 hypodermis Rhyn chobdellid existují jedině neúplné obrazy 

 Bourne-ovy (4. tab. XXVII. obr. 10., XXXIII. obr. 64.) 



Přecházím k vylíčení poměrů, jaké jsem na svých praeparatech 

 nalezl. 



U Glossosiphonia sexoculata Berg, střídají se hypo- 

 dermální buňky delší a kratší, štíhlejší a širší. Průměrně obnáší 

 výška jejich 13 — 17 (i a šířka 5 -7 [i. Většinou leží těsně vedle sebe, 

 tak že na plošných horizontálních řezech vzájemným tlakem se ob- 

 jevují co víceboká políčka. Místy však nechávají mezi sebou dosti 

 značné mezery, do nichž vniká subhypodermální pojivo. Jen málo kde 

 se jeví směrem ku povrchu těla slabě lahvicovitě zúženy, avšak 

 i v tomto případě se zase přímo pod cuticulou rozšíří, tak že tu jest 

 vždy souvislá vrstva (obr. 3.) 



Vnitřní struktura těchto buněk nebyla dosud podrobně poznána. 



Ony jsou určitě diferencovány ve dvě části: spodní s plasmou 

 zrnitou a svrchní kolmo žíhanou. 



Na praeparatech barvených safraninem a světlou zelení, nebo 

 směsí orange G, fuchsinu S a methylové zeleně (Ehrlich-Biondi-ova 

 trojbarvá směs) vystupuje pod cuticulou vrstva zřetelně kolmými pruhy 

 prostoupená a dobře odlišená od spodní části buňky (obr. 2 — 6. ze). 

 Velkým zvětšením však zjistíme, že ostrých hranic mezi oběma vrst- 

 vami není, a po zbarvení methodou van Giesonovou jest patrno, že 

 obě znenáhla v sebe přecházejí (obr. 6.) Svrchní žíhaná vrstva zůstává 

 po safraninu téměř nezbarvena, jen slabě zrůžoví, pruhy její jsou 

 temny; po Ehrlichově směsi zbarví se světle žlutě, kdežto žíhy jsou 

 temně hnědé a jeví tmavší i světlejší zrnění (obr. 5.) Výška této vrstvy 

 zaujímá asi 1 / 3 i více výšky buňky hypodermální. Není pochybnosti, 

 že vrstva tato odpovídá oné, kterou Blochmann zobrazil pro Hirudo 



