Hypoclermis a nové smyslové orgány kožní Rhynchobdeilid. 5 



medicinalis a o níž udává, že vznikla stykem rozšířených krčků 

 lahvicovitých buněk. Blíže však její struktury neudal; nejspíše proto, 

 že jeho praeparaty byly barveny vesměs methodou van Giesonovou 

 a touto se kolmé žíhání vrstvy té nejeví tak markantně, leč jen na 

 některých místech. 



Za to vystoupí velmi ostře oběma dříve jmenovanými methodami, 

 a jsme-li odtud na její povahu upozorněni, beze zvláštních obtíží ji 

 vystihneme i po jiných methodách. Hranice buněk však v této vrstvě 

 nikdy nemizí, nestává tu žádného splynutí, jak by se dle Bloch- 

 mannových obrazů zdálo, nýbrž mohl jsem vždy a po veškerých 

 methodách sledovati je až ke cuticule. 



Žíhy jsou patrně modifikované sítivo cytoplasmatické, upravené 

 v podélné ose. 



Spodní část buňky jest poněkud porozšířena a obsahuje jádro. 

 Cytoplasma barví se safraninem růžově a vykazuje slabé zrnění. Po 

 méthode van Giesonově a vesuvinu objeví se v ní zrnění dosti inten- 

 sivně a velkým zvětšením obdržíme dojem, jakoby ona nepravidelná 

 zrnéčka byla uložena ve stěnách po př. uzlech síťovité struktury 

 (obr. 6.) 



Jádro je vždycky sblíženo basi buňky; tvaru obyčejně oválního, 

 často — není-li buňka okolními elementy stlačena — dokonale ku- 

 lovitého (obr. 3. jhb). Jeho struktura jest velmi zřetelně alveolární 

 se vtroušenými ve stěnách zrnéčky různého tvaru a velikosti ; 1 nebo 

 2 nucleoly v jádru přítomné jsou poměrně veliké a bývají obdány 

 jasným dvůrkem (obr. 5. a 6.) Kde nedostatkem místa hypodermální 

 buňky druhotně utrpěly změnu tvaru, ku př. : jsou sploštěny v sou- 

 sedství velkých hypodermálních žláz, tam i jejich jádra nabývají 

 sploštělé až vřetenovitě přišpičatělé podoby. 



Na břišní straně jsou hypodermální buňky poněkud odchylný. 

 U mladších individuí tvoří tu zcela stejnoměrnou vrstvu, dotýkají 

 se po celé výšce a jsou proti buňkám hřbetní strany něco kratší, za 

 to však širší. Měří 9 — 11 p výšky, a 6 — 7 ft šířky. 



Žíhaná distalní část jest tu však poměrně mocněji vyvinuta 

 nežli na straně hřbetní; obnáší polovinu i přes polovinu výšky celé 

 buňky. 



TJ starších zvířat se však tato stejnoměrnost porušuje; buňky 

 se stávají užší a delší, oddělují se od sebe a souvisejíce jen přímo 

 pod cuticulou trčí do subhypodermálního pojiva, které se proplétá 

 jejich mezerami ; tvar jejich jest tu většinou zřetelně lahvicovitý a 

 zdá se, jakoby plasmatická substance následkem celkového zúžení se 



