5 XX. Emil Bayer: 



velmi byla zhustila, nebot tyto tvary se ve spodní části tak silně 

 imbibují barvivem, že se jádra stanou dosti nezřetelná. 



Ale ne všecky buňky břišní hypodermis jsou takto přeměněny. 

 V prohlubních mezikroužkových rýh setkáváme se s buňkami zcela 

 jiné formy: zde zůstávají velmi širokými, jsou však při tom jen o málo 

 nižší, nežli štíhlé sousední. Všecka substance má v těchto tvarech 

 jaksi dosti místa, jest volně rozložena, jeví se jasnou, přijímá jen 

 normálně barvivo, a velká ovální nebo kulovitá jádra s patrným 

 jadérkem ostře vystupují v jejich spodní polovině. Přehledně se jeví 

 tyto poměry na sagitálních řezech. 



Pro Gl. h et er o elit a platí tytéž poměry. Toliko nelze pře- 

 hlédnouti rozdíl, že hypodermální buňky tohoto druhu jsou řidčí : 

 nechávají mezi sebou větší mezery, a tudíž také jejich subeuticulární 

 rozšíření jest širší. 



U Helobdella bio culata Berg. *) jest všeobecným cha- 

 rakterem hypodermálních buněk hřbetní strany, že jsou nižší a širší 

 a od sebe ještě vzdálenější; následkem toho jsou také jejich jádra 

 téměř docela zatlačena na basi, a Často místo normálního kulovitého 

 mají tvar vejčitý, avšak delší osou položený parallelně s povrchem 

 těla (obr. 11.) 



Změny, které vykazuje hypodermis v mezikroužkových rýhách, 

 jsou u H. bio culata tím nápadnější. Buňky jsou úplně sploštěly 

 a ke cuticule přitiskly, tak že se jejich těla jen sotva znatelně do- 

 vnitř vyklenují, ba místy celá řada buněk se jeví jen co stejně úzká 

 vrstva pod euticulou, a nelze v ní ani rozeznati hranic jednotlivých 

 buněk; jen jádra, úplně až páskovitě sploštélá a těsně na vnitřní 

 hranici buňky stlačená, ukazují, že celá vrstva jest z jednotlivých 

 buněk (obr. 11. shb). 



Přece však i za těchto poměrů jest všude žíhaná distální část 

 buněk zřetelná. Její výška jest však nepatrná, tak že v místech, kde 

 buňky jsou od sebe vzdáleny' a jen svrchní rozšířenou částí spolu 

 souvisejí, odpovídá právě celé výšce této vrstvy. 



*) Generickým jménem „Helobdella" odčlenil R. Blanchard (2) 1S96. 

 obecný druh „bioculata Berg" a několik podobných exotických od rodu Glos- 

 sosiphonia, poněvač: „les études que nous . . . nous ont démontré 1' abondance 

 des espèces de petite taille et munies ď une seule paire ď yeux, qui sont in- 

 corporées actuellement dans le genre Glossosiphonia. En raison de leur grande 

 similitude ď aspect, nous créons en leur faveur le genre Helobdella." Definice 

 však není dostatečná; bude nutno anatomicky rod ten zdůvodniti; Blanch. uvádí 

 jen: „Glossosiphonidae parvi habitus, duobus oculis praeditae, papillis segmentariis 

 plerumque non conspicuis. Generis typus: Helobdella stagnalis (Linné, 1758)." 



