g XX. Emil Bayer: 



zkoušel bez uspokojivého výsledku; teprve po zbarvení Heidenhai- 

 novým železitým haematoxylinem (konserv. sublimât -f několik kapek 

 led. oct. kys.) obdržel jsem jasné obrazy těchto podivuhodných 

 poměrů. 



Normální hypodermální buňky hřbetní strany dospělého zvířete 

 jsou na průřezu nízce vějířovitého tvaru (obr. 12.); směřují dovnitř 

 těla súženým koncem, v němž obyčejně těsně na basi leží vejčité 

 jádro, a rozšířeným krajem zevním se každá buňka samostatně po- 

 někud nad povrch těla klene. Buňky ty leží vedle sebe velmi volně, 

 obdány vůkol hyalinní substancí pojivovou. Jejich rozměry: výška asi 

 5 ft, šířka 9 ft. 



Tak jsou vyvinuty v mediánní hřbetní partii těla; po obou 

 stranách v mezipoli (=z mezi paramediánní a paramarginální řadou 

 papill) tvoří povrch těla několik řad podélných vrásek, a na jejich 

 zvýšeninách mají hypodermální buňky tvar vyšší, až opak vejčitý. 



Jádra nejsou již tak sploštělá jako u předešlých a stojí namnoze 

 v buňce kolmo (obr. 13.) Naopak v rýhách mezi články a kroužky 

 jest také u H. tesselata hypodermis sploštělá, tak že buňky na- 

 bývají tvarů obdélníkovitých, a jádra v ose s povrchem těla parallelní 

 značně jsou sploštělá. 



Užitou methodou zbarvila se v některých buňkách jádra celá 

 černě, v jiných pouze nucleoly, a tu vždy se kolem jevil světlejší 

 dvůrek (obr. 14.) Neschází však míst, kde struktura jádra velmi 

 zřetelně jeví temná zrnka různých velikostí a nepravidelných tvarů, 

 jichž sestavení činí dojem interposic v hrubě alveolární struktuře 

 (obr. 12.), tak že by poměry ty souhlasily s oněmi, jež jsem popsal 

 a nakreslil pro Glossosiphonia sexoculata. 



V plasmě nebylo lze vystopovati zvláštní struktury; mohl jsem 

 toliko konstatovati, že při véjířovitých tvarech se spodní čásť v okolí 

 jádra barví poněkud tmavěji a rovněž tak slabý pruh po celé periferii 

 buňky a zvláště ve svrchních rozích. Střed buňky nad jádrem jevil se 

 jasnějším. Při sploštělejších tvarech jen vnější čásť se silněji zbarvila, 

 okolí jádra i basis zůstaly světlými. 



Nápadno však jest, že ani největším zvětšením nemohl jsem 

 na těchto právě popsaných partiích (obr. 12. a 13.) viděti zřetelně 

 konturovanou cuticulu. Jest asi vyvinuta pouze co neobyčejně teninká 

 a jemná blanka, tak že neukazuje ani dvojí pomezné linie. 



Břišní strana těla uHemiclepsis tesselata kryta jest 

 buňkami, jichž samostatnosť zdá se býti toliko jádry vyznačena. Jsou 

 velmi sploštělá a při periferii zdánlivě splývají v jedinou massu, z níž 



