Hypodermis a nové smyslové orgány kožní Rliynchobdellid. 9 



se směrem do nitra téla klenou jednotlivé buňky jen nepatrnými 

 podélnými hrboulky, jichž skoro celý prostor jest vyplněn velikým 

 vejčitým jádrem, tak že jen slabá vrstvička plasmy je obdává. Hranic 

 jednotlivých buněk ani nějaké zvláštní vnitřní struktury nebylo lze 

 rozeznati. Za to při periferii se táhne zcela zřetelný, světlejší, úzký 

 proužek, patrně cuticula. Poměry této břišní hypodermis se jevily 

 nejlépe na praeparatech zbarvených safraninem a světlou zelení. Jádra 

 se jeví velmi určitě, jsou daleko světlejší než plasma a chovají ne- 

 velký, červeně zbarvený nucleolus a taková též drobnější zrnéčka 

 zvláště na periferii. 



Nejpodivnější útvary však shledáváme na okrajích těla, a to jak 

 na hřbetní tak i na břišní straně; na této však nesahají daleko ku 

 středu. Hypodermální buňky nabývají tu tvarů štíhlejších až válcovitých, 

 jsou kolmo postaveny a většinou vynikají kuželkovitě dosti vysoko 

 nad povrch těla. Velké vejčité jádro leží při basi a vyplňuje skoro 

 celou spodní část buňky (obr. 14.) Protoplasma jest tu neurčitě 

 zrněna, v basální části kolem jádra temněji zbarvena, než na vy- 

 nikajícím konci vnějším. Někdy se zdá, jakoby kuželovitý vrchol jevil 

 strukturu přejemných proužků kolmých, k vrcholu sbíhavých. Ostatně 

 jsou tyto tvary velmi rozmanitý. 



Na přechodu marginálního pole v mezipole lze sledovati celé řady 

 přechodů těchto kuželovitých buněk ve výše popsané normální tvary 

 vejčité a vějířovité. 



Zmíniti se ještě nutno, že v částech, kde jsou vyvinuty tyto 

 štíhlé tvary, jevila se nad nimi obyčejně ještě jemná kontura (obr. 14.); 

 snad tu tedy jest ve větší míře vyvinuta cuticula, ač není-li ona 

 kontura vyvolána vrstvičkou slizu, který často na praeparatech po- 

 krývá povrch těla, jak při vhození zvířete do konservační tekutiny 

 byl utuhnul; kloním se k tomuto druhému názoru, poněvadž sliz 

 takový bývá obyčejně ve vyšší vrstvě uložen v rýhách tělního povrchu, 

 au Hemiclepsis skutečně není vrstvička zmíněnou konturou 

 ohraničená všude stejně silná, jak bychom, aspoň v jistých mezích, 

 požadovali pro cuticulu, nýbrž vyniklé části pokrývá jen v nepatrné 

 výšce, tak že tu skoro mizí, kdežto prohlubně skoro vyplňuje; po- 

 važoval bych ji tedy spíše za sliz, který právě zde mezi kuželovitě 

 vynikajícími buňkami se ve větší míře na povrchu těla udržel. 



Není snadno utvořiti si správnou představu o významu a funkci 

 této zvláštní modifikace hypodermálních buněk. Vrátím se k tomuto 

 předmětu ještě při pozdější příležitosti. 



Ve všech právě popsaných útvarech hypodermis H. tesselata 



