16 XX. Emil Bayer: 



kuželovité části jest však světlejší a užil-li jsem ještě silných ocu- 

 larů, zdálo se zhusta, jakoby od vrcholu sbíhalo přejemné vláknění 

 nebo proužkování; ovšem jsem znamenal tento zjev pouze na kužel- 

 cích dobře vychlípených. — Kuželková buňka jest změněná hypoder- 

 mální; ležíí ve výši žíhané části sousedních buněk a jest pokryta 

 normální cuticulou, již nadzvedá v okrouhlý hrboulek, na jehož vrcholu 

 lze znamenati však jakési ztenčení cuticuly, a někdy se zdá, jakoby 

 tato byla zde kolmo žíhána, a na povrchu jeví nad míru drobounké 

 hrbolky; také vrchol kuželku není hladký. Lze míti za to, že cyto- 

 plasma tu přechází v přejemné čípky, jež prostupují cuticulou (obr. 

 2. a 4. sk). 



Ovšem jsou tyto elementy i při největších zvětšeních tak ne- 

 patrný, že ač se leckdy zdají dosti zřetelnými, neodvažuji se o nich 

 určitě vysloviti a toliko k nim poukazuji. 



Vlastní tělo smyslové buňky leží téměř vždycky ve stejné výšce 

 se žíhanou částí buněk hypodermálních ; jen při největším vychlípení 

 (obr. 6.), nebo je-li celý orgán postaven na vyčnívající místo, ku př. : 

 na krajích těla nebo na hřbetních papulách segmentálních (obr. 1.) 

 vysune se výše, až pod samu hranici cuticuly, tak že celý kuželek 

 vyniká nad povrch. 



Jádro smyslové buňky jest veliké, že tuto rozšířenou čásť její 

 téměř vyplňuje. Jest normálně tvaru oválního, jen málo sploštělé ve 

 směru kolmém na povrch těla, ostatuě jest však jeho tvar podmíněn 

 formou okolního prostoru ; při zataženém kuželku, kdy jest celá smy- 

 slová buňka nízká, vtiskuje se i jádro hlouběji k basi a stává se splo- 

 štělejším, rovněž tak, kde při kuželku třeba vy chlípeném a vysokém 

 není pravidelného conického tvaru, nýbrž skoro cylindrický a teprve 

 ve své spodní části se náhle rozšíří, tak že rozšířená část je velmi 

 úzká (obr. 2., 2). Kde však má jádro dosti místa, stojí volně v plasmě, 

 tam mívá pravidelný kulovitý tvar. V jeho nitru ostře vystupuje ve- 

 liký nucleolus často jasným kroužkem obdaný (obr. 5. a 7. ncl), 

 a vedle něho hrubá, nepravidelná, temně zbarvená tělíska, uložená ve 

 stěnách a uzlech velkookého sítiva slabě barvitelné substance. 



Ehrlichovou trojbarevnou směsí, jíž se celé orgány velmi ostře 

 jeví, nelze však vystopovati, jak jest smyslová buňka dole (t. j. směrem 

 do nitra spodní, jasné buňky) zakončena. Safranin se světlou zelení 

 ukáže pod jádrem nejasné kontury sbíhající konvergentně do těla 

 spodní buňky a končící neurčitě. Přesné obrazy získal jsem však me- 

 thodou van Giesonovou, která i na jiné orgány Hirudineí se osvědčila 

 znamenitě. 



