Jg XX. Emil Bayer: 



2. Struktura svalové buňky. Tato jest pravidelně mnohem větší, 

 nežli buňka smyslová, a ve svých tvarech ještě proměnlivější. Od 

 štíhlých, rourovitých a uprostřed ještě zúžených tvarů (obr. 1. 1—14., 

 obr. 6.) nalézáme veškery přechody až k horizontálně silně sploštělým 

 (obr. 5.). Často však bývá také různě nepravidelně zdeformována 

 podléhajíc patrně tlaku okolních elementů. 



Charaktery její jsou: 



a) Svrchní část' jest kalíškovitě nebo nálevkovitě vyhloubena ku 

 obejmutí spodního nervového výčnělku a base buňky smyslové. 



b) Svrchní část (asi 2 /s ce lé výšky) jeví intensivní, husté příčné 

 pruhování. 



c) Spodní část jest zcela jasná, zdá se homogení, hyaliní, 

 postrádá příčných pruhu a obsahuje kulovité nebo sploštélě jádro. 



Tato buňka tedy vykazuje přesnou diferenciaci ve 2 zcela od- 

 chylně struktuované části. 



Jest velmi nápadno, že se její basalní časť nebarví žádnou z po- 

 užitých method. Ona jest to právě, o níž napřed (str. 15) jsem uvedl, 

 že vždycky vystupuje jasně pod každým kuželkem. Patrně jest ob- 

 sahem jejím velmi tekutá, řídká plasma. Skoro uprostřed tohoto 

 jasného prostoru leží jádro (obr. 1., 2., 4. — 6., S.jsb), poměrně menší, 

 nežli jádro buňky smyslové, a tvaru také proměnlivého. Kde má 

 dosti místa (při orgánech asi polovychlípených), bývá pravidelně ku- 

 laté (obr. 1., 7, 9), jindy však bývá stlačeno ku basi a silně sploštělé 

 (obr. 5.), až vřetenovitě přišpičatělé. Často mívá i tvar různě hra- 

 natý. Jest to vždycky v souhlasu s formou okolního prostoru Má 

 zřetelný, dosti veliký, kulovitý nebo též protáhlý nucleolus, někdy 

 i dva, a strukturu zrnitou zvláště silněji na periferii. Silným ocu- 

 larem zdálo se mi, že protoplasma této jasné části jeví síťovitou, od 

 jádra k periferii rozbíhavou strukturu velmi jemných nitek (obr. 6., ssb). 



Zcela jinak vypadá svrchní časť této buňky. Následkem hojnosti 

 temných proužků jest celá dosti intensivně zabarvena. Tu nutno nej- 

 prve rozřešiti povahu těchto příčných pruhů, což však nikterak není 

 snadné. 



Na příčných sériích pozorujeme při orgánech prostředně vychlí- 

 pených, a tudíž asi normální tvar vykazujících, dvojí zjev: 



Předně proužky vycházejí od postranních stěn buňky a nepa- 

 trným dolů prohnutým obloukem jdou ke stěně hraničící se smyslovou 

 buňkou a jejím spodním výběžkem ; zde přestávají. Proužky výše po- 

 stavené a jdoucí tudíž přes kratší prostor tvoří prohnutější obloučky. 

 Kde smyslová buňka jest hluboko vsunuta do buňky spodní, počínají 



