20 XX. Emil Bayer: 



dále ku krajům, sesinykují se takřka ku periferii; patrně tvoří tedy 

 oblouky vyklenuté proti pozorovateli ; na místě, kde zmizely, objeví 

 se temné body. Ve střední poloze c zmizí první pruhy ve stěně spodní 

 buňky, kontury orgánu jsou ostré, uprostřed viděti průřez smyslové 

 buňky s jádrem, a od zevní stěny spodní buňky se objevily proužky 

 jiné, užší, avšak určitějších a nikoliv hladkých obrysů, probíhající 

 ku stěně nálevkovité prohlubně hraničící s buňkou smyslovou, buď 

 přímo, nebo slabě dolů prohnutým obloukem. Sestupuj eme-li ještě 

 níže, opakuje se postup vylíčených zjevů v pořadu opačném. 



Tytéž obrazy obdržíme, studuj eme-li týž orgán z polohy sagit- 

 tální (směrem šípu s). 



Kombinujíce obojí nahlédneme, že temné body viditelné z jedné 

 polohy (ku př. v polích b x a ďj nejsou než příčné průřezy proužků 



Obr. 1. 

 Schema pozorovacího postupu kombinované z pohledu příčného (šíp p) a sagit- 

 tálního (šíp s) ; a, b, c, d, e. a n b lf c u d u e 1 — jednotlivá zorná pole při různém 



postavení tubu. 



ze středního pole (c) druhé polohy, kdežto první proužky z obou 

 poloh se jeví stejně. 



Tedy příčné proužky, jevící se na svalové buňce, nejsou všechny 

 totožný, nýbrž jsou tu dva různé systémy; musíme rozeznávati sou- 

 stavu proužků radiálních a soustavu okružních. 



V radiální systém jsou orientována vlákétika, jež prostupují 

 vnitřek buňky spodní upínajíce se jednak na její zevní stěnu, jednak 

 na stěnu nálevkovité prohloubeniny, která obejímá spod buňky smyslové. 



To potvrzují také plošné horizontální řezy, jaký podávám v obr. 7. 



