32 XX. Emil Bayer: 



jádra nezrůzněná sarkoplasma., patrně jen kolik jí zapotřebí k výživě 

 buňky. 



Tedy funkcionální závislost a morfologická spojitost obou ele- 

 mentů, hybného a citlivého, došla tu plného výrazu; jenže nikoliv 

 v jediné substanci, v jediné buňce (Kleinenberg), nýbrž pro každou 

 funkci jest prvotní komponentou jediná buňka zvláštní! 



Kromě toho jest tu i vzájemný poměr jaksi obrácen. Poměr 

 svalů a nervů pojímá se tak, že nervy jsou vyvinuty, aby umožňo- 

 valy, resp. způsobovaly fungování (kontrakci) svalů; v tomto primi- 

 tivním typu dvoj buněčného orgánu však jest naopak vyvinuta buňka 

 zrůzněná ve svalovou, aby umožnila funkci buňky smyslové. 



Odkud jde podnět působící kontrakci nebo uvolnění svalových 

 vlákének této buňky, nemohu dosud určiti; snad drahami, jež jsem 

 dříve (str. 25) naznačil. Bude tu nutno užíti speciálních method 

 (Golgiho a methylenové modře). 



Ještě dvě otázky nutno projednati: 



1. kterému smyslu máme přičísti tyto orgány, a 



2. jakou korrelaci lze stanoviti mezi tvary a hojností nebo ne- 

 přítomností jich a biologickými zjevy života různých druhů? 



1. Připsati u Evertebratů nějakému orgánu, třeba morfologicky 

 dosti známému, určitou smyslovou funkci není vždycky snadno, neboť 

 my si vůbec nemůžeme učiniti představu o povaze smyslového vnímání 

 takových tvorů. Obyčejně lze tak s jistou pravděpodobností učiniti jen 

 při zrakových orgánech, a ani to ne všude. U červů vůbec známé po- 

 hárkovité orgány jsou pokládány obecně za hmatací, resp. stojí-li 

 v okolí úst i za chutnací. Stavba nových orgánů clvojbuněčných neskytá 

 však žádného vodítka, dle něhož bychom do nich mohli aspoň s ja- 

 kousi pravděpodobností lokalisovati některý ze smyslů, jaké známe 

 pro vyšší tvorstvo. 



Vykládám je tedy za apparat všeobecného kožního smyslu. Myslím 

 že to nejlépe souhlasí se všemi poměry jejich vyskytování se, a zvláště 

 srovnáme-li 



2. poměry biologické. Naše domácí R k y n eh o b d e 1 1 i d y žijí 

 jinak nežli Herpobdella nebo H a e m o p i s. Většinu života 

 ztráví v nehybné posici připevněny na spodní stranu kamenů. G 1. 

 sexoculata a heteroclita jsou nejváhavější ; celé tělo jest 

 dosti tuhé, resistentní povahy, a k tomu přispívá nemálo i silná a pevná 

 cuticula jejich; hypodermální buňky jsou tu tedy nuceny vylučovati 

 poměrně mnoho tuhé látky a dopravovati ji z centra na povrch těla, 

 proto funkcionální dráhy jsou tu velmi patrný v podobě kolmo žíhané 



