Hypodermis a nové smj-slové orgány kožní Rhynchobdellid. 33 



distální části buněk, která je zvláště vysoká na místech, kde je 

 sekrece hojnější, ku př. : na břišní straně, kde cuticula bývá asi vy- 

 dána většímu opotřebování, poněvač se stále dotýká tvrdých a drsných 

 substrátů, k nimž zvíře přiléhá. Tím je však spolu tělo s břišní strany 

 chráněno a proto nepotřebuje smyslových orgánů, než k ohmatávání 

 podložky a konstatování náhodných změn; k tomu stačí přítomné 

 pohárky a malý počet orgánů kuželkových. Okraje těla se však 

 i v poloze zdánlivě nejklidnější jemně vlní (způsobují proud čerstvé 

 vody k dýchání?) čímž se trochu pozvedají do volného prostoru; 

 a skutečně při krajích i na břišní straně jsou dvojbuněčné orgány 

 hojnější. Hřbet obrácen do volného media jest vystaven vnějším 

 vlivům; aby každou změnu vycítil, jest hustě pokryt orgány, které 

 poměrně vysoko trčí a mohou se vychlipovati, poněvač obyčejně zvíře 

 nikudy neprolézá, kde by snad vychlípené kuželky se poškodily; 

 kdyby však nebezpečí hrozilo, jsou opatřeny apparatem, který je 

 zatáhne do hypodermis. 



Helobdella bio cul a ta jest již pohyblivější povahy a 

 ohebnějšího těla. Souhlasně s tím jest cuticula slabší a hypodermální 

 buňky volněji spojené, od sebe vzdálenější ; jejich sekretorická činnosí 

 nebude již tedy tak intensivní, a tudíž nejsou její dráhy (žíhaná část 

 buněk) tak markantní, přece však dobře zřetelný. Kuželkovité orgány 

 jsou tu však v počtu i velikosti redukovány. Jak tyto zjevy souvisí 

 vysvitne, srovnáme-li formy, u nichž jest vyvinut charakter právě 

 opačný. Jsou to Herpobdellidae a Gnathobdellidae. 



Herpobdella jest výborný plavec, nevyhledává klidu, nýbrž 

 hbitě se proplétá kořením vodních rostlin a prolézá bahnem. O Hae- 

 rn o p i s pak dosti známo, že i poměrně tuhou zemí prolézá, zvláště 

 v čas snášení vajec, a po deštích často opouští svoje strouhy a splavy 

 a plazí se daleko po pevné zemi. Tu lze míti za to, že by při tomto 

 způsobu života jemné kuželky neobstály; neměly-li by vzíti pohromy 

 při prolézání zvířete pevnějším ústředím, musely by býti téměř stále 

 zataženy a tudíž by neměly patřičného významu. Skutečně jsem se 

 přesvědčil, že u Herpobdelly a Haemopis dvojbuněčných 

 orgánů kuželkových není. Snad jsou zde nahrazeny oněmi smyslovými 

 buňkami ojediněle vtroušenýnii mezi hypodermální, o nichž byla 

 zmínka výše (str. 14). 



Mezi těmito extrémy stojí co oekologický přechod podivuhodná 

 Hemiclepsis tesselata. Její nádherně hyalinní tělo, skoro 

 tekutě rosolovitou konsistencí mimovolně upomínající na medusy, jest 

 nadáno neobyčejnou čilostí, jako u žádné jiné Rhynchobdellid y. 



Tř. mathematicko-přírodovédecká. 1893. 3 



