34 XX. Emil Bayer: 



Jen po nasycení hoví si pod kameny; jinak setrvává málo na místě, 

 nýbrž bystře plave a rychle prolézá celým okolím, a veškery pohyby 

 její jeví lehkost a plynulou ohebnost Měkkostí skoro polotekutou 

 uniká zevním úrazům ; cuticula, jejíž silnější vývoj by proměnlivosti 

 té jen škodil, jest vyvinuta nepatrně, jen co velejemná blanka, 

 a elementy hypodermální jsou velmi samostatné, ve spojení výborně 

 pohyblivém : jejich sekretorická činnost jsouc poměrně malá nevyvolává 

 v plynulé substanci buněk patrných drah; u H. tesselata žíhané 

 části nelze nalézti. 



Avšak ani dvojbunččných kuželkových orgánů zde není. Za to 

 obracejí na sebe pozornost naši ony zvláštní, rozmanité tvary hypo- 

 dermálních ouněk, jež jsem v první části této práce podrobně popsal. 

 Vejířovité, velké tvary hřbetní hypodermis přecházejí ke krajům ve 

 zvláštní vej čité až conické, které také kuželkovitě a to dosti vysoko 

 vynikají nad povrch těla (obr. 14) Experimentálně se snadno 

 můžeme přesvědčiti, jak citlivá jest H. tesselata na po- 

 dráždění kteréhokoli místa. Dle toho bych byl nakloněn považovati 

 epithel této specie za poněkud modifikovaný pro smyslovou funkci, 

 viděti v něm jakési přechodní tvary mezi poměry u G n a t h o- 

 a H e r p o b d e 1 1 i d na straně jedné a G 1 o s s o s i p h o n i í na 

 druhé. 



Se stanoviska descend enčního uznáváme, že nynější Hirudinea 

 netvoří plynulou řadu forem, nýbrž že jsou potomky předků, kteří 

 oddělivše se od kmene A n n u 1 a t ů přizpůsobili se životu parasiti- 

 ckému. Jich potomci se však částečně zase vrátili k volnému a lou- 

 peživému způsobu života, a všechny tyto přechody byly provázeny 

 vývojem adaptačních orgánů. 



Nynější Hirudinea představují tedy geneticky buď několik 

 řad parallelních, nebo konce řad divergentních. 



Hemiclepsis tesselata četnými anatomickými i biologi- 

 gickými zvláštnostmi stojí poněkud mimo vlastní řadu Rhyncho- 

 bdellid a snad — oekologicky jistě, — mezi těmito a Gnatho- 

 bdellidami. V řadě Khynchobdellid pak souhlasně s oekolo- 

 ckými poměry jeví se vývoj zvláštních kuželkových, dvojbuněčných 

 orgánů kožního smyslu od H e 1 o b d e 1 1 a bioculatá přes G 1 o s- 

 sosiphonia heteroclita ku Gl. sexoculata, kde jsou 

 nejvyvinutější a nejhojnější. 



Ovšem na stanovení theorií jest můj dosavadní materiál příliš 

 malý; v každém směru bylo by nyní velice žádoucno prozkoumati 

 poměry hypodermis u všech R h y n c h o b d e 1 1 i d. hlavně u exoti- 



