36 -XX. Emil Bayer: 



Leuckart (1. c. str. 360.) domníval, že vrchní z nich mohou býti 

 „den gewöhnlichen Hautdrüsen eingereiht", poněvač rozdíly jejich 

 velikosti jsou vyrovnány přechodními tvary. Mám však za to, že 

 subhypo dermální žlázy nemohou býti kladeny na roven se žlázami hy- 

 podermálními, a to z důvodu, že obojí mají zcela jiné poměry jádra. 



Jádro kožních žláz vykazuje všechny stupně degenerace, tak že 

 v poněkud vyvinutějších žlázách jest již jen nepatrný, k basi přitiskly 

 zbytek (obr. 9., jeli). 



Ale žlázy typu druhého, hluboko vnořené subhypodermální, 

 chovají vždycky ve svém pěkně oválním těle téměř centrálně uložené, 

 poměrně velké, kulovité jádro, normální struktury; nikdy nejeví toto 

 ani stopy nějaké deformace, nebo dokonce degenerace (obr. 9., shz). 



Z toho patrno, že tyto žlázy nejsou snad jen vyvinutější žlázy 

 první, jak by se dle Leuckartem udaných „Zwischenformen" musilo 

 za to míti, nýbrž že jsou to elementy od oněch rozdílné. Stejný 

 genetický původ jejich ovšem nepopírám. — 



2. O poloze těchto žláz není obyčejně udáno, nežli že jsou 

 uloženy do hlubších vrstev tělních. UGlossosiphonia sexo- 

 c u 1 a t a jsem nalezl, že vždycky sprovázejí průběh dorsoventrálních 

 svalu. Tělem se totiž táhnou podélné svaly v mohutných svazcích 

 určitě sestavených, (podivno, že ani o rozdělení musculatury v těle 

 Hirudineí není dosud v literatuře vlastně podrobnějších zpráv), 

 tak že vyplňují většinu dutiny tělní. Pojivo a jiné elementy přirozeně 

 nenalézají místa, leč mezi hranicemi jednotlivých podélných svazků, 

 a tudy také prostupují dorsoventrální svaly, které k povrchu těla se 

 dichotomicky několikráte dělí. Asi pod místem, kde se děje první 

 rozštěpení, leží skupina několika žláz co malý hrozen z asi 4—5 in- 

 dividuí. Z každé vychází vývod poměrně široký a zachovávaje stále 

 stejné lumen probíhá v mírných ohybech podél dorsoventrálního svalu 

 vzhůru; když dospějí vývody do volnější prostory nade svazky po- 

 délných svalů, rozbíhají se od sebe, tak že neústí pohromadě, nýbrž 

 stejnoměrně po celém povrchu těla; teprve přímo před ústím se 

 vývod súží, tak že otvůrek jest nepatrný (obr. 9., ushz). — 



3. Při žlázách hypodermálních, u nichž, jak jsem pravil, lze 

 vždycky nalézti všecky přechody až k normální buňce hypodermální, 

 sledoval jsem process degenerace jader, i podávám, pokud jsem jej 

 vystihl. 



Hypodermální buňky mají, jak již na počátku této práce jsem 

 líčil, jádro stavěné poněkud hruběji alveolárně. Když tělo buňky 

 počne vzrůstati ve žlázu, současně jádro doznává změn opačného 



