Působení černi platinové na diazobenzolchlorid. 3 



Z toho je zřejino, že užití platinové černi neskýtá výhod před 

 methodami Sandmayera nebo Gattermanna, jež až 70 / n í výběžky 

 (na př. při chlórbenzolu) poskytují. 



Mechanismus reakce jest dle náhledu našeho tento: 

 Jest známo z práce Loewa,*) že platinová čerň obsahující hojnost 

 kyslíka ze vzduchu absorbovaného reaguje s kyselinou solnou tak, že 

 poskytuje dichlórid a tetrachlórid platiny. Reakce taková nastává 

 jistě i v našem případě u diazoroztoku obsahujícího volnou HCl s černí 

 platinovou : 



Pt -f O -f 2HC1 = PtCL -f H 2 0. 



O tom, že platina vchází poněkud v roztok, přesvědčili jsme se 

 pokusem : 



Roztok 10 g zdiazotovaného anilinu zahříván s 1,5 # černi platinové 

 nahoře popsaným spůsobem. Tekutina reakční zbavena oleje vodní 

 parou, sfiltrována od zbylé platiny a čirý roztok po odstranění nečistot 

 obvyklou cestou analytickou zkoumán kvalitativně na Pt, poskytl 

 salmiakem žluté mikroskopické krystalky chlóroplatičitanu ammonatého. 

 Množství platiny v roztok vešlé bylo ovšem nepatrné, ani ne celé l u / 

 k reakci použité platiny. 



Vzniklý PtCl 2 pak asi spûsobuje katalytickým vlivem svým 

 rozklad diazobenzolchlóridu : 



C 6 H 5 N = N — Cl -f [PtCL] = C 6 H 5 C1 + N 2 -f [PtCLJ 



zcela obdobně jako to činí Cu 2 Cl 2 při reakci Sandmeyerově. Platina 

 sama nezdá se působiti, neboť za chladu vývoj dusíka nespůsobuje, 

 a jest tedy účinek její jiný než mědi molekulárné (při reakci Gatter- 

 mannově), kteráž už za chladu výborně diazolátky rozkládá. 



Tvoření se difenylu při reakci naší lze snadno vysvětliti dalším 

 (redukčním) působením PtCl 2 v diazobenzolchlorid dle rovnice : 



2 C 6 H 5 N = N — Cl -f PtCl 2 = C 6 H 5 — C 6 H 5 -f 2N 2 -f PtCl 4 . 



Walther**) snaží se vysvětliti reakci Sandmeterova následovně: 

 Cu 2 Cl 2 redukuje diazolátku předem na hydrazin, a CuCl 2 tím vzniklý 

 oxyduje hydrazin za přítomnosti HCl na chlórderivat uhlovodíka. On 



*) v níž ostatně jen potvrzuje se pozorování Döbereinerovo. 

 **) Journal f. prakt. Chemie 1896, str. 427. 



1* 



