4 XXV. E. Votoček a V. Vaniček: Působení černi platinové na diazobenzolchlorid. 



skutečně obdržel zahříváním fenylhydrazinu s HCl -(- CuCl 2 po příp. 

 FeCl 3 značné výtěžky chlórbenzolu. Provedli jsme podobný pokus 

 s černí platinovou : 



18 g fenylhydrazinu zahříváno s 75 cm s konc. HCl, 50 cm? H 2 

 a 1,5 g Černi platinové se zpětným chladičem za občasného třepáni. 

 Ač doba záhřevu na 10 hodin prodloužena, nezískáno z reakční hmoty 

 přehnáním, vytřepáním etherem atd. dokazatelné množství chlórbenzolu 

 nebo difenylu. 



Kdyby při působení platiny na diazobenzolchlorid hydrazin byl 

 intermediálním produktem, musel by chlórbenzol i působením Pt a HCl 

 na fenylhydrazin v hojné míře vynikati, čemuž tak není. Mimo tento 

 pokus náš mluví však proti hypothèse Waltherově i ta okolnost, že 

 — jak Walther sám doznává — ani velice citlivým zkoumadlem, 

 kyselinou dioxyvinuou (reakce tartrazinová), nemohl v tekutinách reakce 

 Sandmeyerovy fenylhydrazin dokázati. 



Soudíme ze všeho, co dosud uvedeno, jednak, že reakci Sand- 

 •meyerovu dosud stále nelze vysvětliti jinak, než-li katalytickým pů- 

 sobením subchlóridů (Cu, Pt), dále že působení kovů samých jest 

 podstatně jiné, ač výslední produkty jsou tytéž, tedy že Gattermannova 

 reakce práškem měděným není pouhou modifikací methody Sand- 



ÜEYEROVY. 



Chemické láboratorium 

 c. k. české vysoké školy technické. 



Nákladem Král. české Společnosti Nauk, — Tiskem dra Edv. Grégra v Praze 1898- 



