12 III- Jan Jelínek: 



veškerý těkající ammoniak vázat (viz sloupec 17., tab. III.). Animo- 

 naté soli mastných kyselin se asi vůbec málo rozkládají, neboť v ně- 

 kolika případech určeny těkavé kyseliny jednak ve zbytku po odde- 

 stilování ammoniaku, jednak v jiném ještě nevařeném podílu teku- 

 tiny. Množství v prvém případě nalezená bývala jenom nepatrně nižší, 

 než ve druhém případě Jest tedy asi ammoniak pouhým vařením 

 roztoku unikající částečně vázán na aminokyseliny ; z větší části však 

 asi bude v roztoku volným neb jako uhličitan. Okyselí-li se produkty 

 rozkladu, tu silně šumí a uniká hojně kysličníku uhličitého, což na- 

 svědčuje tomu, že jp.st v roztoku uhličitan ammonatý. Když jsem de- 

 stiloval větší množství rozložené gelatiny (as 5 1.), usazoval se ve 

 chladiči na počátku destilace pevný uhličitan ammonatý. Reakce roz- 

 ložené gelatiny bývala po skončení pokusu vždy silně alkalická; ale 

 titrace byla velmi obtížnou pro žlutohnědé zbarvení tekutiny. 



Ammoniaku vázaného, který vypuzen byl teprve vařením s ky- 

 sličníkem horečnatým, bylo celkem proti ammoniaku volnému mnohem 

 méně. Jest asi vázán na těkavé a aminokyseliny. Domníval jsem se, 

 že snad jest vázán na některou netěkavou kyselinu, na př. šťavelovou ; 

 ale při žádném pokuse nepodařilo se mi ji nalézti. Ani tenkráte, když 

 jsem nechal plísněmi rozložiti najednou 1 Jcg. gelatiny, nenalezl jsem 

 žádnou netěkavou kyselinu. 



Ježto se tvoří tak značné množství volného neb jen slabě vá- 

 zaného ammoniaku, bylo možným, že ammoniak z roztoku prchal, 

 jak tomu již nasvědčoval ammoniakalný zápach rozkladných produktu. 

 Aby se stanovilo, jaké ztráty dusíku mohou tím nastati, stanovil jsem 

 v roztoku gelatiny, v němž plísně pěstovány, veškerý dusík. Poněvadž 

 pak byln do všech buněk odměřeno přesně po 2CO cm s roztoku ge- 

 latiny, muselo být ve všech stejné množství dusíku. Po ukončeném 

 pokuse byl stanoven jednak dusík veškerý v roztoku, jednak dusík 

 v plísni. A tu bylo nalezeno mnohem méně dusíka než ho bylo v roz- 

 toku před pokusem. Čím pokus déle trval, tím byly ztráty větší. 

 Tak u č. 9 — 0-92%, u č. 1È — 11:12%, u č. 2—7 24—41-7%. 

 Ale u č. JO, 13 — 22 jeví se naopak příbytek dusíku. U pokusů 13, 

 18 a 19 přesahuje příbytek tento dokonce 3%- Rozdíl tento nemůže 

 však býti zaviněn chybou při analysi, poněvadž všechna určování du- 

 síku byla prováděna vždy dvakrát a rozdíly v obou určováních bý- 

 valy nepatrné. Saida 20 ) sice pozoroval, že některé plísně assimilují 

 dusík ze vzduchu, ale jest těžko myslitelným, že by plísně v našem 



*°) Berichte d. d. bot. Ges, 19, 107—116. 



