O rozkladu gelatiny plísněmi. 13 



případě v prostředí tak bohatém na dusík assimilovaly ještě dusík 

 vzdušný. Zatím nedá se zjev tento blíže vysvětliti. 



Myslel jsem, že tak silná alkalita překáží plísním v dalších vi- 

 tálních pochodech a že následkem toho nemůže rozklad gelatiny dále 

 postupovati. Kdyby se tedy ammoniak nějakou kyselinou vázal, by 

 reakce živné gelatiny byla jen slabě alkalickou, tu by rozklad gela- 

 tiny a tvorba ammoniaku musela býti inteusivnější v tom případě, 

 jestliže silná alkalická reakce vitálním pochodům plísní překáží. Tak 

 aspoň to uvádí Blutkenwitsch. Za tou příčinou přidal jsem do dvou 

 baněk (č. 16 a 17) zředěnou kyselinu fosforečnou. Do baňky č. 16 

 přidáno po 16 dnech po naočkování, kdy již asi 3 / 4 veškeré gelatiny 



byly ztekuceny, 6 kapek — H 3 PO i , po 3 dnech 1 cm 3 a po 4 dnech 



ti 

 2 cm 3 , tedy celkem asi 3-3 —^ H s P0 4 . Do baňky č. i 7' přidáno 16. 



den po ztekucení 6 kapek a pak po 3., 4. a 7 dnech rovněž po 6 

 kapkách, tedy celkem asi 1/2 cm 3 ~ff z PO i . Ale výsledek byl opač- 

 ným, než jak se očekávalo. Tvorba ammoniaku byla u plísně P menší, 

 u plísně O stejná než jako v případě, kdy nebyla přidána kyselina 

 (srovnej č. 9 a 11). Volného ammoniaku vytvořila plíseň P v tomto 

 případě mnohem méně, plíseň O poněkud více. Ammoniaku vázaného 

 vzniklo v obou případech stejně. Ztekucení gelatiny trvalo u obou 

 plísní poněkud déle. Zdá se, že okyselení nemělo na O plíseň vlivu ; 

 JP plísni však rozhodně vadilo. 



Abych stanovil, jaký vliv mají anorganické součástky kostí na 

 rozklad, přidal jsem do několika baněk fosforečnan vápenatý [Ca 3 (P0 4 ) 2 \ 

 a do jiných zase čistý uhličitan vápenatý. Jak fosforečnan, tak uhli- 

 čitan vápenatý zdržují rozklad gelatiny. Fosforečnan plísni JP tak 

 nevadí. Za obyčejné teploty zdrželo se ztekucení as o 3 dny; při 

 25° ale na prodloužení doby ztekucení nepůsobil. O plísni vadil 

 fosforečnan velmi: ztekucení gelatiny nastalo až po 116 dnech. Am- 

 moniaku utvořilo se velmi málo (viz tab' II., č. 7, 9, 14). Teprve za 

 za dlouhou dobu vzniklo ho více, (č. 8, tab. II.)._ Uhličitan vápenatý 

 zdržel u P plísně, dosti značně ztekucení gelatiny. Po ztekucení bylo 

 sice v roztoku právě tolik ammoniaku jako při pokusu bez uhliči- 

 čitanu, ale poněvadž tu plíseň působila déle na gelatinu než ji zte- 

 kutila, jest viděti, že uhličitan tvorbu ammoniaku zdržoval (viz č. 

 10 a 14, tab. III.). O plíseň vytvořila za přítomnosti uhličitanu ve- 

 lice málo ammoniaku, přes to, že ztekucení trvalo 101 den (viz č. 15). 



