O rozkladu gelatiny plísněmi. \7 



Ve všech baňkách, jež obsahovaly vedle gelatiny ještě glukosu 

 nebo glycerin, narostlo více mycelia. Váha mycelia stanovena tím 

 způsobem, že živný roztok sfiltrován váženým filtrem, mycélium na 

 filtru promyto vodou a potom filtr i s myceliem sušen ve vakuové 

 sušárně při 100° C do konstantní váhy. 



V baňkách s gelatinou bez přídavku bezdusíkatých látek byla 

 váha mycelia různá podle množství gelatiny. Ve 100 cm 3 gelatiny 

 (tab II. a č. 2. — 7. v tab. III.) narostlo maximálně 0*8 g suchého 

 mycelia. Váha mycelia byla tím větší, čím pokus déle trval. Pone- 

 chány-li však plísně příliš dlouhou dobu v rozložené gélatine, tu váhy 

 jejich zase ubývalo, jak možno souditi z pokusů 2.-7. (tab. III.), kde 

 váha suchého mycelia obnáší průměrně as 059 g. Produkty jejich 

 vitálních pochodů jim asi zabraňovaly v dalším vývoji. Starší části 

 mycelia asi odumřely a obsah jeho se autolysou rozložil a difundoval 

 do roztoku, tak že zbyla jenom blána buněčná. Tomu zdá se nasvěd- 

 čovati množství dusíku v myceliu. Mladé kultury P plísně obsaho- 

 valy asi 8-5°/ 01 O plísně 9-7 — 10°/ dusíku. Čím starší plísně byly, 

 tím procentické množství dusíku v nich klesalo. Ve 200 cm 3 gelatiny 

 (č. 9—13 tab. III.) narostlo P plísně 096— 1-67 g, O plísně 0-54 

 až 150 g podle doby, jak dlouho pokus trval. V baňce, jíž přidána 

 kyselina fosforečná (č. 16), narostlo velmi málo P plísně. Na O plíseň 

 přídavek kys. fosforečné v tomtoohledu nepůsobil. Je tedy viděti i z váhy 

 narostlého mycelia obou plísní, že přídavek kyseliny fosforečné škodí 

 hlavně plísni P, jak již nahoře bylo dovozeno z doby ztekucení gela 

 tiny, tvorby ammoniaku a chování se enzymů. 



Při pokusech, kdy gelatina obsahovala ještě glycerin neb glu- 

 kosu, neklesla váha suché kultury pod 1'6 g ; ano při pokuse s glu- 

 kosou vytvořilo se 2'6 g suchého mycelia. Blutkewitsch vysvětluje 

 větší vzrůst plísní a menší tvorbu ammoniaku za přítomnosti bezdu- 

 síkatých látek dvojím způsobem. Buď prý bezdusikaté látky chrání 

 bílkovinu před rozkladem, nebo plísně za přítomnosti bezdusíkatých 

 látek mohou vzniklý ammoniak rychle assimilovat, tak že se v roz- 

 toku nehromadí. Druhá domněnka nezdá se mi vysvětlovat dobře menší 

 množství ammoniaku v roztoku. Neboť kdyby plísně v obou případech 

 rozkládaly bílkoviay stejně rychle, ale za přítomnosti bezdusíkatých 

 látek vzniklý ammoniak rychleji assimiJovaly, muselo by ztekucení 

 trvati v obou případech stejně dlouho a plísně by obsahovaly dusíku 

 o tolik více, o kolik jest ho v roztoku ve formě ammoniaku méně 

 než v případě, kdy nebyla v roztoku bezdusíkatá látka. Ale tak tomu 



Věstník král. čes. spol. nauk. Tříd* II. 2 



