v. 

 Vnitřní třeni solných roztoků. 



Napsal Viktor Teissler. 



(Se dvěma vyobrazeními v textu.) 

 Předloženo v sezení dne 12. dubna 1907. 



V předložené práci obral jsem si za úkol zkoumati, jak dalece 

 jest vnitřní tření additivní vlastností solných roztoků. 



Kdežto většinu fysikálních vlastností vodných roztoků solných 

 dlužno považovati za additivní, 1 ) o viskositě podobného soudu posud 

 pronésti nelze. Přes četná měření, která v tomto oboru provedli 

 S. Arrhenius 2 ) a J. Wagner 3 ) — jichž práce byly mi hlavním vodítkem 

 — nedospělo se k přesnějším zákonům. Dosud stanoveno jen několik 

 povšechných pravidel, zákonů nalézti se nepodařilo. 



Ke zkoumání této additivnosti užil jsem obvyklého způsobu: 

 Má-li býti vnitřní tření roztoku additivním, nutno je považovati za 

 součet tření 1. rozpustidla, 2. aniontu a 3. příslušného kationtu. 



Při svém měření volil jsem jednoduché soli jako NaCl, KCl, 

 NaBr, NaJ, LiCl. Tu při stejném stupni dissociace skládal by se 

 koefficient vnitřního tření (y) roztoku NaCl 



1?NaCl + aq = ^aq + 1?Sa + *ÎCl 



z koefficientu vnitřního tření vody 0? aq ) a příspěvku jontu natria 

 OîNa) a chloru (rjcí). 



x ) Sv. Arrhenius, Z. f. phys. Cbem. I. 631, 1887. 



2 ) Sv. Arrhenius, Z. f. pbys. Chem. I. 284, 1887. 



3 ) J. Wagner, Wied. Ann. 18, 259; 1883; Z. f. phys. Chem, 5, 31; 1890. 

 46, 867; 1903. 



Věstník král. české sp ol. nauk. Třída II. 1 



