O studených a faplých anticyklonách. 



11 



Relativní vlhkost. Rozdělení relativní vlhkosti jest podobné jako 

 na Sonnblicku, v průměru však mnohem nižší, v obou případech při- 

 bývá relativní vlhkost ku okraji anticyklony a jest nejnižší v za- 

 stoupených sektorech v SW v teplé a v SE u studené anticyklony. 



Teplá anticyklona 



Studená anticyklona 



7«0 — 775 



775—770 



38 



69 



(49) 



37 



46 



770—765 



765—760 



41 



67 

 (64) 



74 



[Váha průměrů relativní vlhkosti v SE a S sektoru pro 

 780 — 775 mm, jest poloviční, tedy 1 a 2 resp., a ne jak v tabulkách 

 vah uvedeno.] 





SE 



S 



SW 



W 



NVV 



Teplá 



anticyklona 



Studená 

 anticyklona 



48 



51 

 56 



39 

 60 



46 



60 



54 



Oblačnost. Jak na první pohled vysvítá, vzrůstá oblačnost v obou 

 případech ku kraji anticyklony; jest nejmenší v sektoru SW pro teplou 

 a v sektoru SE pro studenou anticyklonu. 



Poměry větrné. V teplé anticykloně v zastoupených sektorech 

 jsou poměry větrné zcela analogické oněm na Sonnblicku, pouze s tím 

 rozdílem, že průměrná rychlost větru jest nepoměrně slabší. Převlá- 

 dají zde slabé, v jižních sektorech vytékající, v západních pak vté- 

 kající větry. 



Studená anticyklona na Pic du Midi ukazuje markantní rozdíl 

 proti studené anticykloně na Sonnblicku: v SE, S a SW jsou poměry 

 větrné sice téměř stejné, ale W sektor obou studených anticyklon 

 jest rozdílný. Na Sonnblicku vtékající chladné větry se složkou od 

 jihu, na Pic du Midi vesměs severní větry mírné teplé. Představují 

 tedy zastoupené sektory v hladině Pic du Midi v studené anticykloně 

 proud od severu, v SE a S studený, v SW a W mírně teplý, bud! 

 klesající z vyššího niveau a tak se oteplující, anebo přijímající vné 

 W a NW sektoru teplejší proudy od jihu, s nimiž se mísí. 



