O studených a teplých anticyklonách. 27 



nejnižší observatoří volenou, Brockenem, postupným přechodem od 

 této do vyšších hladin až k Sonnbíicku, ukáži, jak větrné poměry 

 v této vrstvě, přibližně o mohutnosti 2 km se mění. 



Studená anticyklona. Její vystoupení v Evropě možno krátce asi 

 takto popsati: Přichází na evropský kontinent jako anticyklona v zádi 

 cyklony. Den před tím jest střední Evropa obyčejné pod vlivem de- 

 presse barometrické, někdy i dosti rozsáhlé. Během 24 hodin vystoupí 

 studená anticyklona jako klín nad západní Evropou a uzavřevši se na 

 západe postupuje na východ se značnější rychlostí a určitějšími pohyby. 



Na Brockenu v studené anticykloně vytékají proudy vzdušné ze 

 všech sektorů podobně jako v niveau moře. Osa studené anticyklony 



— užijeme-li tohoto pojmu pro linii spojující místa nejvyššího tlaku 

 v tělese anticyklony — jest silně nakloněna na zad (západ). Přesko- 

 čuji poměry na Ben Nevisu a Belchenu z důvodů, jež později vy- 

 ložím. Na Sněžce jest osa anticyklony vzpřímenější a i zde vytéká 

 vzduch ze všech sektorů a to na přední straně anticyklony NE, 

 E, SE a S silněji než v západních sektorech. Na Mt. Ventoux vytéká 

 též vzduch ze všech zastoupených sektorů, pouze na vnějším okraji 

 západního sektoru slabá složka vtékajícího vzduchu o malé „váze". 

 [Výslednice pouze ze 4 případů.] I na Bělašnice — ojedinělý případ 



— máme v západním sektoru vtékající proudy do anticyklony. Na 

 Obiru však ve všech zastoupených sektorech převládají proudy vyté- 

 kající. Na Säntisu, v niveau 2500 m n. m. ponejprve setkáváme se 

 v západním sektoru s vtékající složkou proudů vzduchových do anti- 

 cyklony, ač z ostatních zastoupených sektorů vzduch anticyklonálně 

 vytéká. Přeskočíme-li Pic du Midi, jehož poměry větrné v W sektoru 

 na nějaký souvislý přechod stáčení větrů od hladiny Säntisu ku Sonn- 

 bíicku nepoukazují, přicházíme na Sonnbíicku clo větrných poměrů, 

 jež se dají vyložiti z oněch na Säntisu silnějším vtékáním v sektoru 

 W a stočením proudů vzdušných v sektorech NW, N a NE v právo 

 (dle ručiček u hodin). Postupujeme-li tedy z niveau moře do niveau 

 Sonnbíicku, zůstávají poměry větrné sektorů E, SE, S a i SW téměř 

 stejné, neděje se zde žádná valná změna v jich azimutu s výškou. 

 Největší stáčení vykazují sektory NW, menší W, N a NE; v NW 

 jest změna azimutu ve větry téměř opačných směrů, v ostatních jme- 

 novaných jest změna as 60° až 90°. Poněvadž nemám data pro větry 

 anticyklonální v hladině moře, nemohu přesně udati změnu azimutu 

 s výškou. Možno si tedy na základě této kontinuity změn učiniti 

 představu, jak se poměry větrné i výše nad Sonnblickem utváří. Uči- 

 níme-li předpoklad — k vůli pozdějšímu srovnání s teplou anticyklo- 



