28 X. St. Hanzlík: 



nou — že „ mohutností" anticyklony rozumíme výšku anticyklonálního 

 víru od hladiny moře až do té výše, kde vytékající složka sektorů 

 NW a N přechází ve vtékající, pak studená anticyklona sahá v střední 

 Evropě přibližně do niveau Säntisu a nad touto postupně přechází ve 

 vyšších vrstvách v proud plynoucí celkem od NW ku SE. 



V celé, zde uvažované vrstvě jest studená anticyklona, pokud se 

 týče poměrů tepelných, charakterisováua zápornými úchylkami teploty, 

 jež jsou v předních sektorech (N, NE, E a SE) větší než v zadních. 

 Poloha oboru největší záporné úchylky od Sonnblicku ku Brockenu 

 není v postupných niveau táž, ale posunuje se — jak bylo ukázáno 

 — od vnitřních částí sektorů N a NE na Sonnblicku do vnějšího 

 kraje sektoru SE v niveau Sněžky. Možno zde tedy souditi na exi- 

 stenci velmi studeného severního proudu, který ve vysokých hladinách 

 severních sektorů do studené anticyklony vtéká, proudí na jih klesaje" 

 a nechávaje nejvyšší tlak v právo, dělí se (viz Obir-E sektor). Jeho 

 levý pramen vytéká z anticyklony a pravý plyne bud přímo anebo se 

 stáčí více méně v právo do sektoru S a SW.*) 



Celý tento studený proud jest charakterisován ve vyšších niveau 

 větší oblačností a relativní vlhkostí a nepatrnou specifickou vlhkostí. 

 Nepatrná specifická vlhkost poukazuje na to, že tento proud pochází 

 ze značných výší severnějších šířek. 



Výše uvedený pravý pramen studeného severního proudu, stáčeje 

 se v právo, přichází v západních sektorech — od hladiny Säntisu 

 vzhůru — ve styk s teplejšími, západními, vtékajícími proudy (vy- 

 tékající na přední straně z cyklony?). S těmito z části se směšuje, 

 než, jsa těžší, klesá pod tyto a je tak asi příčinou nižší oblačnosti 

 zadní strany anticyklony. Uvedené, poměrně teplejší vtékající proudy 

 dosahují v NW kvadrantu největších kladných úchylek teploty. 



Srovnejme tepelné poměry v studené anticykloně se zřetelem ku 

 její rozličné geografické délce pomocí tepelných gradientů s výškou. 

 Volil jsem k tomu následující dvojice stanic: Midi-Sonnblick, Säntis- 

 Sonnblick, Mt. Ventoux-Bělašnica. Odvodil jsem průměrné hodnoty 



*) Soudím, že stáčení tohoto proudu jest závislé od postupné rychlosti studené 

 anticyklony: ony studené anticyklony, v nichž v niveau Sněžky bylo nalezeno mini- 

 mum teploty ve vnějším stupni tlakovém SE sektoru, jsou anticyklony, jež s více 

 méně rovnoměrnou rychlostí plynou na zádi cyklon, všeobecně od západu k východu 

 přes Severní a Baltické moře, kdežto ty anticyklony, jež v hladině Obiru, Säntisu, 

 tedy vůbec nad Alpami, vykazuji značnější stáčení tohoto pravého pramene stude- 

 ného proudu, jsou studené anticyklony, jež od NW na zádi cyklon k Alpám při- 

 táhly, nad těmito se zastaví a stagnujíce vesměs v krátké době se přeměňují 

 v teplé anticyklony. 



