34 X. St. Hanzlík: 



teplota jistý stupeň vývoje, musíme doznati, že anticyklona má svůj 

 život, že povstává, vyvíjí se, dosahuje vrcholu vývoje a odumírá. 



Které momenty vývinu naznačují tyto dva, zde uvažované typy? 

 Který představuje starší, vyvinutější typ? Jak jsem již zde v práci 

 několikráte ukázal, podávají pozorování nejvyšší z uvažovaných obser- 

 vatoří, Sonnblicku, ten fakt, že Btudená anticyklona, která od NW 

 v zádi cyklony táhne a nad Alpami se zastaví, přechází v teplou a 

 že opačný případ se téměř nevyskytuje. K tomuto opačnému přejdu 

 později. Jest tedy teplá anticyklona typ starší, vyvinutější, což po- 

 tvrzuje i její mohutnost. Napadá tedy otázka, jakým způsobem se 

 děje tato přeměna a jak tato souvisí s postupnou rychlostí a jejími 

 změnami. 



Představil bych si ten pochod asi následovně: 



Přijmeme: 1. Že rychlost větru s výškou spojitě přibývá v cir- 

 kumpolárním víru všeobecné cirkulace. 2. Že v tomto víru se vytvoří 

 — jakýmkoliv způsobem — vedlejší depresse tvaru V, o jisté mo- 

 hutnosti, jež však nedosahuje až ku povrchu země. Tím poruší se 

 tvar dříve rovnoběžných isobar. Tyto v libovolném niveau v mezích 

 mohutnosti této depresse změní se tak, že od západu na východ se 

 ku této V depressi sbíhají, od ní na východ se rozbíhají. Nechť tento 

 Satellit se pohybuje ve víru všeobecné cirkulace určitou rychlostí. 



Jaké změny se tím vyvolají v zádi této putující depresse? Od 

 onoho niveau vzhůru, kde rychlost postupu tohoto satellitu ve vše- 

 obecné cirkulaci atmosféry se rovná složce rychlosti větru v témže 

 směru, vyvolá se tímto zdýmání vzduchu, jež má za následek klesající 

 proudy; od téhož niveau až ku základně satellitu, zředění vzduchu. 

 Toto zředění může býti z valné části kompensováno proudy shora, 

 ale může býti i popudem ku lokálně výstupným proudům vzduchovým 

 od povrchu země.*) Předpokládáme-li, že toto rozmezí zdýmání a zře- 

 dění nalézá se blíže dolní základny satellitu, převládají tedy ve větší 

 části jeho mohutnosti sestupné proudy nad výstupné. To se projeví 

 zvětšením tlaku na povrchu země v zádi tohoto satellitu, t. j. vytvoří 

 se anticyklona. Poněvadž proudové linie na zádi uvedeného satellitu 

 mají všeobecně směr NW — SE, tedy proudy vzduchové, jež se nad 

 anticyklonou zdýmají, pocházejí z vyšších šířek. Tyto proudy jsou proti 

 průměrné teplotě okolí, do kterého přicházejí, studenější a i těžší, 



*) Tyto lokální výstupné proudy mohou býti příčinou známého -špatného" 

 počasí — jež není podmíněno bouřkami — v anticyklonách poměrně nízkého 

 tlaku. 





