38 X. St. Hanzlík: 



Zastavuje-li se takováto anticyklona, dostavuje se ve středu 

 i větší tlak dle způsobu již vyloženého ; studené proudy vzduchové, 

 nabyvše tak relativně větší rychlosti vůči středu anticyklony, mohou 

 na anticyklonálních drahách s menší Křivostí sestupovati do nižších 

 hladin. Poněvadž všeobecně možno předpokládati, že tepelný gradient 

 s výškou v těchto studených proudech jest rozdílný a pro nižší vrstvy 

 meuší než adiabatický, musí se tyto studené masy klesajíce ohřívati 

 a tím i celé těleso anticyklony. Tímto postupným vytvářením teplé 

 anticyklony, jímž rozumím vzrůstání její kolmé mohutnosti, posunuje 

 se i základna severních proudů ji vyživujících do vyšších a vyšších 

 niveau, tedy do potencielně teplejších vrstev. Onen proud, jenž v stu- 

 dené anticykloně na její přední straně plyne jako velmi studený — 

 poněvadž sestupuje z nižších hladin — musí v teplé anticykloně se 

 jeviti jako mírně teplý neb mírně chladný. Poněvadž pak v případě 

 teplé anticyklony sestupuje se značnějších výšek, musí i jeho šrou- 

 bovité stáčení při sestupu uraziti větší dráhu. To souhlasí s výsledky 

 pozorování a jeví se tím, že obor nejmenší kladné úchylky teploty 

 v teplé anticykloně jest posunut vpřed ve směru proudu vůči oboru 

 nejnižší teploty v studené anticykloně, jak jsem ukázal v hladině 

 Sonnblick u a Obiru. Z této úvahy plyne dále, že ono seskupení větrů, 

 jež nalézáme na př. na Sonnblicku v studené anticykloně, nalezneme 

 i v teplé ale v značnějších výších nad Sonnblickem. 



Možno si tyto poměry schematicky představiti také následovně: 



Omezíme-li těleso anticyklony kolmým válcem jdoucím jeho iso 

 barou 760 mm v niveau moře, jest anticyklona „nahoře" omezena 

 šikmou „plochou", sklánějící se od kvadrantu SW ku NE, nad touto 

 plynou proudy od NW ku SE, jež tvoří studenou, zadní stranu cy- 

 klony. Průměrná výška této omezující plochy jest nejníže ve vytváře- 

 jící se studené anticykloně, poněvadž střed této anticyklony v niveau 

 moře není valně vzdálen od středu cyklony před ní putující, s níž 

 jest úzce spojena. Přechází-li studená anticyklona v teplou, t. j. osa- 

 mostatnuje-li se tato zdánlivě, posunuje se i tato hořejší „mezná 

 plocha" do vyšších hladin a v niveau moře vzdalují se i středy uve- 

 dené cyklony od této anticyklony. Oba tyto útvary, cyklonu a anti- 

 cyklonu, nelze od sebe děliti, v značnějších výších jeden překládá 

 druhý a proto myslím, že jest dosti obtížné vésti o tom spor, zda 

 anticyklona či cyklona jest vyšší. (Viz „Dodatek" druhého vydání zde 

 již zmíněné Hannovy učebnice.) 



Celý tento zde líčený process snažil jsem se vysvětliti na zá- 

 kladě jednoduchého předpokladu uvedených 2 vět o změně rychlosti 





