2 XII. Fr. Straňák: 



způsobování se forem a proměn jejich vlivem změny existenčních pod- 

 mínek. Vždyť není tendencí ani konečným přáním nalézti pokud možno 

 mnoho a zcela nových druhů, nýbrž v první řadě nutno prozkoumati, 

 jak tyto zvláštní a charakteristické formy podzemní z příbuzných 

 druhů povrchových se vyvinuly. 



Bohatý materiál, jenž až dosud z podzemních výzkumů byl nám 

 poskytnut a téměř každoročně novými cennými příspěvky ještě se 

 rozmnožuje, spadá převážnou většinou do oboru zoologie; rostlinné 

 vegetace bylo mnohem méně si všímáno. Příčinu toho dlužno hledati 

 hlavně v mnohem větší bohatosti i rozmanitosti podzemních orga- 

 nismů živočišných než rostlinných. 



Je přirozeno, že otázka po organickém životě podzemním zvlášť 

 v těch krajinách se vynořila a badatelům téměř s jistou neodbytností 

 se vtírala, kde se právě podobné rozsedliny a dutiny podzemní zvláště 

 hojně vyskytují, jež, pokud byly již schůdnými nebo takovými teprve 

 učiněny, samy sebou vyzývaly k výzkumům. Vedle několika propastí 

 (Padirac), různých dolů (Šťávnice) a podzemních staveb (pařížské 

 katakomby) byla to dvě výzkumná centra slynoucí četnými jeskyněmi, 

 jež až dosud byla předmětem téměř všech známějších a důležitějších 

 prací z našeho oboru: Kras v Rakousku, kteréžto území již dávno 

 bylo zváno „ terre classique des cavernes" (Martel) a rozsáhlé území 

 americké, z něhož zvlášť vyniká Kentucky s jeskyněmi Mamutími. 

 Typické území krasové na Moravě s rozsáhlými jeskyněmi a pro- 

 pastmi zůstávalo dlouho nedotknuto biologickými studiemi. Částečnou 

 vinu toho nesli ovšem lokální sběratelé, jejichž zájem bral se cestou 

 přísně jednostrannou, museální, jsa vybaven a podporován velkým 

 bohatstvím zbytků zvířat pleistocenních v sedimentech uložených. Že 

 však tím bylo zanedbáno vděčné pole biologické, ukázalo se, když 

 byla konstatována přítomnost bohaté jeskynní fauny, ať už stále nebo 

 dočasně podzemí obývající (Absolon 1896 — 1906). Když pak zároveň 

 uvedeny v proud výzkumy geografické, směřující mezi jiným k řešení 

 problému podzemních toků Punkvy, jakož i opětované výpravy na 

 dno propasti Macochy, na nichž jsem sám, počínaje II. expedicí, bra 

 podíl (1903 — 1905), potřeba studia flory jeskyň moravských sama 

 sebou se ohlašovala. Všechny zde uvedené i jiné důvody povzbuzo- 

 valy mne, abych systematicky řešení thematu flory podzemní se věnoval. 



Z jeskynních systémů moravského devonu jest největší podzemní 

 bludiště Sloupsko-šošůvské, jež náleží k nejrozsáhlejším jeskyním 

 v Evropě vůbec, dosáhnuvši po objevech nejnovější doby rozsahu 

 5 km. Již tímto mohla býti stanovena lokalita, v níž studium flory 



