Studie o temnostní floře jeskyň Sloupských. 5 



mann (18 li), 7 ) kteří svými výzkumy o floře podzemní dobyli si zásluh 

 značných. Je pozoruhodno, že studia tehdejších badatelů nesla se 

 jedním zvláštním směrem, jehož houževnatě se držela. Byla to, abych 

 tak řekl, snaha po vyhledávání nových forem, druhů i rodů, jimž 

 dávána nejrůznější nová jména. Sám Humboldt, popisuje důlní houby 

 z okolí Freiberka, pojal většinu abnormit za samostatné druhy, ně- 

 které pak dokonce za typy nových rodů. Že je tu souvislost oněch 

 forem, jež za změněných podmínek existenčních berou na sebe často 

 nejrozmanitější podoby, s jinými normálními, které na světle rostou, 

 to nenapadlo asi tomuto přírodopisci, pro něhož byly ony novými 

 charakteristickými druhy, jež podle toho také příslušně klasifikoval. 

 Na témže stanovisku stál i Hoffmann, jenž r. 1811 vydal nádherné 

 dílo v podobě velkého rostlinného atlantu, obsahující hlavní krypto- 

 gamické formy, jež od r. 1796—1802 v opuštěných dolech u Klaus- 

 thalu a Zellerfeldtu byl nasbíral. 



Roku 1823 vydal Nees z Esenbecku 8 ) obšírnější spis o světél- 

 kování podzemních rhizomorf, v němž vedle stati, jednající o světél- 

 kování této formy houbové, podává popis dvou světélkujících druhů 

 rhizoformy, pocházejících z olověných a uhelných dolů. 



Nedlouho na to vyšly také ve Francii dvě pozoruhodnější práce 

 o podzemní floře od Chevalliera (1826). 9 ) 



Krasové jeskyně po Scopolim botanicky důkladněji prozkoumal 

 teprve Welwitsch, podniknuv r. 1836 výpravu do známé jeskyně 

 Postojenské; získaný rostlinný materiál uložen je v botanických sbír- 

 kách vídeňského musea. 



Zlákán úspěchy Welwitschovými podnikl r. 1852 Pokorný 10 ) 

 společně s A. Schmidlem výpravu do Postojny, kterou i s jeskynním 

 bludištěm Lueggským hlavně floristicky prohledali. Práce jeho je dů- 

 ležitá hlavně tím, že se v ní vyskytuje první začátek řešení otázek 



T ) Hoffmann F., Vegetabilia in Hercyniae subterraiieis collecta, Norim- 

 bergae, 1811. 



8 ) Nées 7. Esenbeck, Die unterirdischen Rhizomorphen, ein leuchtender 

 Lebensprocess, Bonn, 1823. 



9 ) Chevallier F., Flore des environs de Paris, 1826—1827, I, p. 80. 



Id., Fungorum et Byssorum illustrationes Lepsiae. Paris. 1837, édit. Bail- 

 lière, 2 fasc, 83 pi. coloriées. 



10 ) Pokorný A., Unterirdische Flora der Karsthöhlen, Verhandl. d. zool.- 

 botan. Ver. in Wien. Bd. III. 1853. Wien. P. 114-116. 



Id., Zur Flora subterranea der Karsthöhlen, A. Schmidl, Die Grotten und 

 Höhlen von Adelsberg, Luegg, Planina und Laas. Wien, 1854. P. 221 — 229. 



