Studie o temnostní tíoře jeskyň Sloupskýeh. 13 



ských nejvlhčí je jeskyně Eliščina, méně vlhkými jsou Staré Skály a 

 jeskyně Nicová, kdežto nepatrnou vlhkost vykazují některé výše po- 

 ložené nebo odlehlé lokality (souběžné chodby, chodba „ve Stříbrné"). 



Po předešlé stati, jež seznámila nás dostatečně se všemi pod- 

 mínkami existenčními, jež v jeskyních vládnou a na nichž výhradné 

 závisí celý vývoj tamních rostlinných organismů, přistupuji k vlast- 

 nímu předmětu pojednání. 



Naskýtá se nejprve otázka původu jeskynní flory. Jako rozdě- 

 lují zoologové zvířenu jeskyní dle biologických jich vlastností, mů- 

 žeme na témž základě v míře ovšem omezenější děliti i jeskynní 

 rostlinstvo. Jeskynuí houby lze dle vzniku jich rozděliti na dvě sku- 

 piny. Do první kategorie zařadil bych druhy, jež, nejsouce výluč- 

 nými obyvateli jeskyň, vegetují zpravidla na jiných pro ně mnohem 

 výhodnějších místech, ku př. v lesích nebo na lukách; do jeskyní 

 dostávají se toliko náhodou z venku hlavně vodami, průvanem 

 vzduchu nebo zvířaty a to buď výtrusy, buď již vyvinuté s náplavem 

 nebo se zbytky a úlomky dřev, na kterých pak mohou vyklíčiti, resp. 

 dále růsti. Pro choulostivost jejich nedaří se jim v jeskyních hlu- 

 bokých a proto nalezneme je většinou jen u východů jeskyň, kde 

 poměry světelné a tepelné nejsou ještě tak nepříznivý. Sem náleží 

 velká většina jeskynních hub; takovými typickými druhy jsou na př. 

 Hydrophorus virgineus, Hypholoma sublateritium, všechny zde se vy- 

 skytující druhy rodů Coprinus, Lepiota a Naucoria. Do druhé sku- 

 piny řadím druhy, jež vegetují i v nejodlehlejších končinách pod- 

 zemních prostor a stávají se tak význačnými obyvateli jeskyň. Než 

 pravé jeskynní flory ani tyto druhy nepředstavují, jelikož existence 

 jejich není nikterak omezena výhradně na jeskyně. Jsou to druhy, 

 které rády rostou na tmavých a vlhkých místech vůbec, jakými jsou 

 sklepy, doly, studny, stoky a j. Náleží k nim ony monstrosně vyvi- 

 nuté druhy s dlouhými třeněmi a zakrnělými klobouky (Lentinus, 

 Flammula, MycenaJ, ony podivuhodné sterilní formy myceliové {Ozo- 

 nium, Hypha, Byssus), jakož i četné drobné tvary, vegetující tu všude 

 na hnijícím dřevě (Myxomyceiy, Zygomycety, Ascomycety). 



Jisto jest, že uvedené rozdělení jeskynních hub je v těsném 

 spojení s veškerými již zmíněnými biologickými činiteli jeskynními, 

 jež jsou zde jedině směrodatnými pro existenci toho kterého druhu, 

 určujíce jeho stanoviště, tvar, zbarvení i plodnost. Je to v první řadě 

 substrát. Vyskytování se hub, organismů, jež z cizích ústrojných látek 

 saprofyticky se vyživují, je jako všude jinde i zde vázáno na orga- 

 nický podklad. Je tudíž povaha substrátu, qualita a quantita jeho 



