14 XII. Fr. Straňák: 



výživných látek důležitým měřítkem pro vývoj hub jeskynních. Proto 

 jsou náplavy listí, jehlicí a dříví, jakož i všechny ze dřeva zhotovené 

 předměty jako pažení v chodbách, schody a zábradlí téměř výhradným 

 stanovištěm nejbujnější vegetace houbové; zvlášť výbornou živnou 

 půdu dává hnijící dřevo. Charakteristickým substrátem je pak neto- 

 pýří exkret, obsahující velké množství výtrusů plísně paličkovité 

 (Mucor Mucedo), které tu za příznivého vlhka vykličují, vyhánějíce 

 z inycelií vláskovité, stříbřitě bílé plodonoše. Za to poměrně málo 

 hub poskytuje půda hlinitá nebo kamenitá, chovajíc v sobě jen velmi 

 nepatrné množství organických látek. Obyčejně pak, kde se nám na 

 první pohled zdá, že některý druh vyrůstá z pouhého hlinitého sub- 

 strátu (Hypholoma sublateritium, Pluteus phlebophorus, Omphalia stel- 

 lata), při bližším ohledání iLÍsta seznáme, že i tu jsou třeba nepatrné 

 zbytky těl ústrojných. Než i při této přítomnosti humosní potravy 

 poměr množství jejího ku rozsahu organismů na ní závislých zdá se 

 býti velmi nerovný; k rozřešení této biologické záhady v přítomné 

 době nelze však podati bezpečného objasnění. Je zajímavo, že po- 

 dobný zjev vyskytuje se i u hub povrchových a vedl mnohé botaniky 

 k různým názorům. Tak dle Veleno vského 48 ) je připuštěna možnost, 

 že vzrůst hub, zvlášť velkých kloboukatých druhů (Boletus, Polyporus, 

 Amanita) neděje se toliko přijímáním potravy ze země, nýbrž jako 

 u některých bakterií také assimilací látek z okolí atmosférického, 

 jmenovitě volného dusíku. 



Relativní výška rostlinných stanovišť, jejichž výšková différence 

 od povrchového terrainu jest, jak jsme byli seznali, jen velmi ne- 

 patrná (maximum 9 m) nemá pro vývoj tamní flory žádného významu. 



Za to však můžeme říci, že všechny změny a abnormity v bio- 

 logii i anatomii této vegetace jsou závislý téměř na jediném směro- 

 datném momentu — totiž na vzdálenosti stanovišť od povrchu zem- 

 ského, s nímž úzce spojeni jsou všichni biologičtí činitelé, hlavně 

 poměry světelné a klimatické, které tu současně se vzdáleností po- 

 zbývají pravidelnosti povrchové. 



Mezi nejakutnější vlivy na vývoj jeskynních hub náleží poměry 

 světelné. Že světlo má značný vliv na vzrůst hub, b)lo již dávno 

 jak pozorováním v přírodě tak i pokusy fysiologickými konstatováno. 

 Tak již Fbies s velkým důrazem praví: 49 ) „Ad fructificationem fun- 

 gorum requiritur calor et precipue Hymenomycetibus lux; sine luče 



*") Velenovský Jos., Srovnávací morfologie, Díl I., Praha 1905, p. 34. 

 49 ) Feies E., Syst. orb. vegatab. L, p. 42. 



