O nových smyslových orgánech slepých isopodů. 5 



kreslen jest však dle řezu z partie zadnější). Kol dokola jest štěrbina 

 obklopena obyčejným pletivem tělním, v němž tu a tam roztroušeny 

 jsou známé rosetovité žlázy; střed hřbetu jest mírně dolů prohnut a 

 pokryt krátkými jemnými brvami (ob. 3), po stranách pak jest hřbet 

 zdvižen v jakési vyvýšeniny, jichž podstatnou výplní jsou mocné 

 svazky svalů dorsoventrálních i podélných. Krycích brv na povrchu 

 těchto vyvýšenin jest méně než uprostřed. 



Na dalších příčných řezech vidíme, že štěrbina stále se zvětšuje, 

 spodní, zprohýbaná kontura vykazuje po pravé i levé straně hluboký, 

 ostrý výběžek dolů a zaujme vbrzku tvar, jaký zobrazen na ob. 3 h: 

 jest nahoře nejširší a i spodní její kontura jest bez záhybů; chitinová 

 vrstva zde dole počíná ponenáhlu tloustnouti. Ku spodní straně štěr- 

 biny přisedají nyní silné svaly dorsoventrální (obr. 3 m). — Postupujíce 

 dále, vidíme, že vrstva pletiva nad štěrbinou jest stále tenčí a tenčí, 

 až konečně objeví se mělký žlábek uprostřed hřbetního povrchu, 

 první to hranice mezi oběma na počátku zmíněnými „křídly"; štěr- 

 bina jednoduše vychází na povrch. 



Obě křídla úplně již rozestouplá vidíme na obr. 4.; na povrchu 

 jsou jemně a hustě obrvena a dotýkají se dosud navzájem dlouhými, 

 tlustými brvami, které mnohdy až háčkovitě spolu souvisí a barví se 

 haematoxylinem skoro černě, kdežto okolní chitin jest pouze slabě 

 zabarven. Spodní zprohýbaná stěna štěrbiny se ponenáhlu vyklenuje 

 a přechází v nekrytou část hřbetu druhého hrudního článku. Zmíněná 

 štěrbina leží tedy pod úzkou střední částí prvého článku, jenž po 

 obou stranách do zadu vybíhá v ochranná křídla. 



Obr. 5. znázorňuje řez vedený zase o něco dále; kraje obou 

 křídel vzájemně se již nedotýkají, kryjí ale stále, aspoň částečně, povrch 

 hřbetu 7 který jest již značně nahoru vypouklý a po obou stranách 

 tvoří dolů převislý záhyb, vyplněný svalstvem a nemnohými jádry 

 hypodermálními. Mezi křídly a vyklenutým hřbetem jest mezera h, 

 jejíž kontura na řezech jest laločnatá, všelijak zprohýbaná, zpravidla 

 tak, jak ukazuje obr. 5. Hypodermis medianní části hřbetní jest po- 

 někud jiná než jinde pod povrchem těla. Jádra její (vhp) jsou zde 

 totiž zmnožena, ve dvou až třech vrstvách uložena a velmi drobná; 

 barví se též velmi intensivně, takže při slabých zvětšeních jeví se 

 nám jako souvislý, tmavomodrý pruh. Jinde pod povrchem jsou jádra 

 hypodermis větší, řidčeji rozložena a nebarví se tak temně. Ve změ- 

 něné hypodermis hřbetu jsou též, a to hlavně po stranách, větší jádra, 

 směrem dorsoventrálním protažená a trochu šikmo k povrchu posta- 

 vená; ta jsou jen v jedné vrstvě uložena. Pod touto částečně zrně- 



