10 XlII. Jaromír Wenig : 



Textový obrázek II. naznačuje schematicky podélný řez tělem 

 právě uprostřed; s f jest průřez úzké střední části prvého článku 

 hrudního (srovnej obr. I.). Zde stýkají se obě křídla, jež pak dále 

 do zadu vyvýšeninu s obou stran kryjí. Dále vidíme zde: dutinu A, 

 jejíž příčné průřezy jsou patrný na ob. 3. a 4., chumáč smyslových 

 elementů krátkých i dlouhých siv, jádra buněk smyslových sz, a 

 innervaci nv. Pod zažívací rourou d táhne se páska břišní bs. 



Jest pozoruhodno, že hřbetní smyslový orgán nalézáme jen usa 

 mečků ; u samic není ani vyvýšeniny ani ochranných křídel. Na příč- 

 ných řezech vidíme i u samic štěrbinu podobně jako u samců ; jest 

 značně širší ve směru dorsoventrálním než u těchto, ale směrem vzad 

 rychle se snižuje. Pod její spodinou, mezi oběma pruhy dorsovent- 

 rálních svalů, shledal jsem okrouhlý shluk zvláštních, dlouhých 

 buněk s čirou protoplasmou. Význam těchto buněk jest nejasný. Na 

 dalších řezech shledáváme, že dutina vychází prostě na povrch, spodina 

 její přechází v normální plochu hřbetu, nevyklenujíc se v onu cha- 

 rakteristickou vývyšeninu jako u samečků. 



Naskýtá se nyní sama sebou otázka, jakého významu jest po- 

 psaný smyslový orgán. Okolnost, že vyskytuje se toliko u jednoho 

 pohlaví, zdá se nasvědčovati tomu, že má nějaký vztah k funkcím pohlav- 

 ním. V říši živočišné vidíme přečetné případy, kde pohlavní dimor- 

 fismus jeví se tím, že samčí pohlaví jest složitěji organisováno a že 

 projevuje zpravidla větší agilnost než samičky. 



Zdálo by se snad, že hřbetní orgán jest ústrojím hmatacím 

 v tom případě, žije-li Titanethes pod kameny a jinými předměty, jako 

 většina našich druhů; vyčnívajícími tyčinkami na hřbetě mohli by 

 totiž tito isopodi ohmatávati spodní plochu předmětu, pod kterým žijí. 

 Avšak Titanethes a jiní druhové jeskynní nežijí ukryti pod kameny, 

 nýbrž pobíhají volně v podzemních prostorách. Nemajíť, žijíce v pro- 

 středí temném a vlhkém, zajisté příčiny, vyhledávati si útulek pod 

 různými předměty jako naši domácí druhové, již nalézají tam nutné 

 pro sebe vlhko i temnotu. Ke hmatu slouží ostatně přečetné brvy, 

 tu silnější, tu slabší, roztroušené téměř po celém povrchu těla. 

 Proto nelze míti za to, že hmat byl by nějak zvláště soustředěn 

 na tak malé místo povrchu tělního a v orgán tak jemný a zajisté 

 velmi citlivý. 



Ze všeho nejspíše lze domnívdti se, že běží zde o orgán slu- 

 chový; tyčinkovité buňky, vyčnívající daleko nad povrch těla, na 

 pjaté chitinem a na proximáluím konci spojené s vlákny nervovými, 

 mohly by zcela dobře býti pochopeny jakožto elementy smyslu sluchového. 



