Radioaktivně vlastnosti vody z pražského vodovodu. 3 



skrze které prochází skleněné trubičky, sloužící k přívodu a odvodu 

 aktivovaného vzduchu. Vnitřní stěna zvonu jest buď vylepena stani- 

 olem, nebo pokryta hustou sítí kovovou se zemí (t. j. s vodovodem 

 neb plynovodem) spojenou na př. drátkem, který skrze korek jest 

 ven vyveden. Měříť se el. vodivost vzduchu mezi sítí (staniolem) 

 a rozptylným tělesem. Nabíjení elektroskopu nejpohodlněji se obstará 

 jednoduchým zařízením mnou v dřívější jedné práci popsaným, čtyři- 

 kráte v pravém úhlu ohnutým drátem, který jest isolovaně veden 

 trubičkou ebonitovou v rource ku skříňce elektroskopu přiletované 

 a vztýčen dotýká ze vodivě tyčinky s el. lístkem, sklopen dolehne 

 na dno elektroskopu. Nejpohodlněji nabíjí se elektroskop suchým 

 sloupem poblíže drátu zavěšeným ; lze však též užiti prostě indukce 

 ebouitovou nebo skleněnou tyčí, která se ku konci drátu přiblíží. 

 Místo tohoto drátu lze horním tubulem zvonu vésti ohnutou tyčinku 

 kovovou, která se při vhodném otočení dotkne rozptylného tělesa 

 a otočena zpět se vybije do sítě kovové se zemí spojené. 



Od obou trubiček v tubulech vedou kaučukové trubice jednak 

 ku kaučukovému dmychadlu, jako se ho užívá u rozprašovačů (nebo 

 k jednobotové obyčejné vývěvě na ssání a tlak zařízené), jednak 

 k trubici s nějakým energickým sušidlem (kys. sírovou nebo fosfor- 

 pentoxydem) a odtud dále k dvěma trubicím v dvojnásob vrtaném 

 korku lahve, v níž se nachází zkoumaná voda. Je radno užíti vždy 

 téhož množství vody a láhev jí do značné výše naplniti, aby nad ní 

 nezůstával příliš značný vzduchem naplněný prostor. Jak z výkresu 

 je patrno, jest mezi tuto láhev a sušidlo vsunuta ještě jedna nádoba 

 mající za účel jímati obyčejné plyny ve vodě absorbované (kysličník 

 uhličitý při zkoumání vod minerálních), tak aby nevznikl uvnitř 

 zvonu příliš značný přetlak. 



Před prováděním pokusu jest radno nechati po dosti dlouhou 

 dobu elektroskop státi nabitý, aby se jednak odstranila aktivná ema- 

 nace ve vzduchu přítomná tím, že se usadí dle směru pole elek- 

 trického buď na rozptylném tělese nebo na síti. Ovšem je nutno čekati, 

 až emanace odumře. Vskutku když pozorujeme rychlost se kterou elektro- 

 skopický lístek klesá po několik hodin, vidíme, že z počátku poně- 

 kud stoupne a potom se ustálí na jisté konečné nezměněné hodnotě. 

 Tuto rychlost, která je měrou intensity el. proudu mezi rozptylným 

 tělesem a sítí a tím i měrou ionisace, stanovíme pomocí mikroskopu 

 opatřeného okulárním mikrometrem, měříce pomocí stopek (chrono- 

 metru s arretací) dobu, která uplyne mezi průchodem elskop. lístku 



i* 



