8 XIX. Bohumil Kučera: 



schematicky znázorněno. Drát byl zavěšen na kovovém háčku, který 

 isolován ebonitovou trubicí procházel středním otvorem v příklopu 

 veliké válcovité nádoby ze zinkového plechu (průměr 44 cm, výška 

 70 cm). Tato nádoba byla bezprostředné před pokusem asi do 1 / i 

 výšky naplněna čerstvou vodou z vodovodu. Aby se však docílilo 

 pokud možno intensivní aktivace, byl nádobou pomocí obou kohoutů 

 a a b v příklopu neustále proháněn vzduchový proud, který přišel 

 ve velmi intensivní styk s vodovodní vodou ve vodním dmychadle. 

 Takovýto vzduch přejme velikou část emanace ve vodě přítomné. 

 Aby se však aktivace koncentrovala na drátě, jest nutno udržovati 

 jej neustále na vysokém negativním potenciálu. To se dalo, jak na 

 obr. 2. je schematicky naznačeno, pomocí Wimshurstovy elektriky, 

 která byla elektromotorem poháněna a jejíž póly byly parallelně spo- 

 jeny s hrotovým vybíječem, jímž lze potenciál regulovati. Napětí kon- 

 trollováno bylo Braunovým elektrometrem a stabilisováno připojením 

 větší kapacity z Leydenských lahví. 



Před pokusem byla stanovena intensita nasyceného proudu (ioni- 

 sace) v recipientu s drátem neaktivným ; byla 1*2 arb. jednotek. 

 Potom byl drát z recipientu vyjmut, zavěšen v aktivační nádobě a 

 nabit asi na — 5000 Volt. 



Aktivace trvala nepřetržitě po 2 ! / 2 hodiny. Potom byl aktivo- 

 vaný drát pokud možno rychle navinut na rámeček a vsunut pod re 

 cipient, načež hned přikročilo se k měření ionisace, jež pak neustále 

 prováděno v pokud možno malých intervallech, zprvu minutových, 

 ku konci pak 8 — 10 minutových. Ionisace stoupla aktivací drátu 

 z 1*2 na 38 jednotek, tedy o 36*8 jednotek, ale postupem času 

 rychle klesala. Bylo by zby tečno uváděti zde pozorovací proto koll in 

 extenso, ježto na diagr. 2. z grafického znázornění výsledky jsou úplně 

 patrné. Mimo ionisace (la) jsou ua diagrammu nanášeny také jejich 

 briggické logarithmy (I&). Křivky naše, charakteristické počátečním 

 rychlým spádem, potom uvolněním (bod inflexe, jehož časová poloha 

 a směr tangenty závisí na době aktivace) a na konec pravidelným 

 spádem dle exponencielly, jsou úplně identické s křivkami, které pro 

 aktivitu, indukovanou ("vzbuzenou) emanací radiové soli, obdrželi 

 Curie a Piuthefoud s Miss Bbooksoyou.*) 



Ještě přesvědčivějším jest srovnání křivek la a Ib s IIa a 116. 

 kteréž znázorňují vlastní můj pokus, provedený s destičkou olověnou, 



*, Srov. na příkl E. Kuthekfokd. Radioactirity, -. vydání str. 306 a násl- 

 Cambridge 1905. 



