22 WILHELM LECHE, HAFSMOLLUSKER. 



Linienfurchen der Exemplare des rnssischen Eismeeres sind allein an der Grenze des 

 Hinterfeldes vorhanden, selbst hier nur in geringer Anzahl und sehr verwischt sicht- 

 bar". På de af honom af bildade ex. (från N. Semlja?) framträda dock "Linienfurchen" 

 äfven å midten och å främre delen mycket tydligt (Tab. XVI, f. 6 — 9). Endast hos 

 mindre ex. har jag funnit antydan till raclialstriinrnor å sistnämda partier; å större 

 ex. kan man endast se dem med tillhjelp af lup. 



Färgen hos de största ex. är mörkt rödbrun, men ju yngre individen är, desto 

 ljusare är färgen, så att den på mindre ex. (ända till 18 m.m. långa) är hvitaktig med 

 rödbruna zickzack-band, hvilka band äfven å äldre ex. kunna bibehålla sig (t. ex. å 

 ett 45 m.m. långt ex.). De minsta ex. (7 m.m. långa och mindre) äro hvitaktiga, sak- 

 nande helt och hållet den röda färgen. Intet af de föreliggande äger den form, som 

 de af Midd. afbildade. 



Låständerna äro mer eller mindre rudimentära. 



Af Midd. påträffad vid N. Semlja, Kariska hafv.; på stränderna uppkastad i Lapp- 

 marken och på Kolgujew. Fossil har Schmidt tagit den vid Tuxieda, Korepowskoj, 

 Jakowlewa, Dorofejew. 



31. Cardium faseiatum Mont. 



Recent. — 1875: N:o 5 | Finmarken, Karlsö; djup: 15 fmr. ]) 2 ex. 



32. Cardium svecicum Reeve. 



Recent. — 1875: N:o 27 [Finmarken utanför Sorö; djup: 180 fmr.]) 1 ex. 



33. Yoldia hyperborea Lov. Torell: Spitsbergens Mollusker, pag. 29, fig. 6. — Mörch: 



Moll., du Spitzb. N:o 68. — Moll. Groenl. N:o 205. — ? Y. myalis Gould 1. c. 

 pag. 160, f. 467. 

 Recent. — 1875: N:o 33) 1 ex. — 66) flera ex. — 104) flera ex. — 115) flera ex. — 

 116) 1 ex. — 125) 4 ex. — 127) flera ex. — 131) flera ex. — 150) 

 2 lefv. ex. — 150a) 1 ex. — 151) flera ex. — 152) flera ex. — 155) 

 flera ex. — 157) flera ex. — 166) flera ex. 

 1876: N:o 42) flera ex. 



På 16 lokaler från long. 50° 58', 2 mil vest. om N. Gåskap till long. 

 68° 20', Kariska hafv.; djup: 3 — 36 fmr. på ler- och sandbotten. 

 De större ex. träffas på större djup än de mindre (jemf. Torell, 1. c); dock 

 har ej något blifvit funnet på så stort djup (150 fmr.) som vid Spetsbergen. 



Både dimensioner och form öfverensstämma fullkomligt med de spetsbergska. 

 Torell anser, att Y. sapotilla Gould är en förkrympt form af Y. hyperborea. Gould 

 uptager sistnämda såsom synonym till Y. myalis. Af G:s beskrifning och afbildning 

 är jag dock ej fullt öfvertygad om, att nämda former äro identiska, ty äfven hos de 

 mindre ex. bland föreliggande förekommer ett större antal tänder än hos den ameri- 

 kanska Y. myalis, och dessutom är sistnämde form lägre än föreliggande. Helt säkert 

 är dock, att den amerikanska Y. myalis är att betrakta som en varietet af den vid gamla 

 kontinentens kuster förekommande Y. hyperborea. Torell (1. c.) anser deremot nämda 



