28 WILHELM LECHE, HAFSMOLLUSKER. 



och äfvenledes större än de fossila från Jenissej-tundran. Det är denna form, som af 

 Thudén (Om de i Bohusläns glaciala formation förek. mollusker, pag. 32) anföres såsom 

 "forma minor, den ovanligt långsträckta varieteten, mer än dubbelt så lång som hög". 

 De mindre ex. äro identiska med L. macilenta Steenstr. från Grönland (enl. originalex.) 

 De största ex. hafva städse mörkare olivgrön epidermis; de mindre äro ljusare. 

 Afven några få kortare former äro funna: 



N:o 115: long. 21, alt. 11, crass. 7A m.m. 



N:o 104: » 20, »21, >: 7 » ; dessa äro således ej fullt 

 hälften så länga som höga. 

 Ej påträffad af Midd. 

 Fossil. — 1875: Gostinoj: 2 ex. - - 1876: a — b, talrik på båda lokaler. 



L. pernula Schmidt 1. c. pag. 61. — p.p. L. buccata Steenstr. Möller 

 1. c. pag. 90. 



Long. 28A, alt. 16 m.m. 



» 284, » 14 » 



» 22, » 12i » 



» 22, » 12 » 



Redan dessa ex. afvika betydligt, hvad dimensionsförhållandena beträffa, från den 



vid N. Semlja lefva.nde, enär höjden städse utgör mera än halfva längden. Det mest 



längdragna ex., jag bland de fossila påträffat, har följande dimensioner: long. 27^, alt. 



\A\ m.m., och öfverensstämmer sålunda med de kortaste individer bland de lefvande (se 



ofvan). 



Talrika öfvergångar föra till den kortaste formen: L. buccata Steenstr., hvilken 

 är den allmännaste bland de fossila: 



Long. 23A, alt. 15 m.m. 



» 19, » 13i » 



» 181, » 12 » 



» 14, » 9 » 



Yngre ex. äro vanligtvis ännu kortare i förhållande till höjden än äldre; de 



allra minsta ex. äro nästan liksidiga, i det den bakre ändan knappast är längre än 



den främre *). 



Vi ha således här en fullständig serie af öfv er gångsfor mer från den korta L. buc- 

 cata- formen, som ej mera lefver vid N. Semljas kuster, utan endast finnes vid Jenissej 

 i fossilt tillstånd, till den långsträckta L. macilenta-formen, som vid N. Semlja efter- 

 trädt den kortare, och som numera är den förherskande i Kariska hafvet. Det kan således 

 ej vara något tvifvel underkastadt, att L. buccata och macilenta samt med dem ana- 

 loga former äro att upfatta såsom tillhörande en och samma art: L. pernula Mull. 



Schmidt anför den "äkta" L. pernula (d. v. s. den mera långdragna formen bland 

 de fossila) såsom förekommande vid Tuxieda och Kasanka; L. buccata har han funnit 

 vid Kasanka, Korepowskoj, Korga och Goltschicha. 



') Såsom jag redan anmärkt, äger samma förhållande rum hos Y. arctica; flera liknande observationer hän- 

 tyda otvifvelaktigt på, att vi ha att anse den liksidiga skalformen hos Bivaiverna som den indifferenta, 

 embryonala formen, medan en starkare utvecklad oliksidighet bör betraktas som ett mera differenlieradt 

 stadium. 



