KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 16. NIO 7. 17 



Det är dock ej utan tvekan, som jag hänför växten till Anthrophyopsis, ty den 

 erinrar i ej obetydlig grad om Sagenopteris. Detta slägte har dock nästan alltid sneda 

 småblad och mera tättställda nerver; den art, som mest liknar den i fråga varande 

 växten, Sagenopteris Göppertiana Zigno '), afviker äfven genom sistnämnda karakter. 

 Då derjemte bladets allmänna organisation fullkomligt öfverensstämmer med bladens 

 af Anthrophyopsis, har jag ansett det vara riktigast att hänföra det till detta slägte. 



Utom ofvan upptagna ormbunkar finnas fragment af ännu några andra, dock allt 

 för ofullständiga, -att de med någon större grad af säkerhet kunnat bestämmas. Ett 

 erinrar om Dictyophyllum Milnsteri Gp. sp., ett annat om Thaumatopteris Schenki Nath. 

 (se den yngre floran vid Höganäs), ett tredje är möjligen en obeskrifven Pläebopteris. 

 Tills fullständigare exemplar af dessa växter erhållits, torde de emellertid ej böra 

 vidare beaktas. 



CYCÅDACEAE. 



NILSSONIA Brongniart. 



Nilssonia polymorpha Schenk. 



Taf. II fig. 6, 7. 



Nilssonia polymorpha Schenk, Flora cl. Grenzschichten p. 127, Taf. XXIX, XXX, 1 — 5, XXXI, 1. 



i» « Schimper, Traité de pal. végét. I. p. 489 Tab. XL V, 6 — 9. 



» » Lundgren, Om några växter från stenkolsförande formationen i nordv. Skåne p. 5. 



» Nathorst, Bidrag till Sveriges fossila flora p. 40 Taf. VIII, 2—15, IX, X, XI. 



» » Nathorst, Beiträge zur fossilen Flora Schwedens p. 20. Taf. VIII, 2 — 15, IX, X. XI. 



I samma stycke lerjernsten (Köpenhamns samling) ligga på hvar sin sida de båda af- 

 bildade exemplaren, hvilka med undantag af ett litet fragment i Riksmuseum — äfven 

 i lerjernsten — äro de enda af denna art, som hittils vid Höganäs blifvit funna. Troligen 

 hafva de utgjort delar af samma blad ehuru de äro något olika bibehållna, det ena (fig. 7) 

 med listerna mellan nerverna mycket tydliga och med mera trubbiga flikar, skilda ända 

 till rachis, hvilket, ehuru ej alltid hos Nilssonia polymorpha vanligt, dock ofta nog 

 äfven bland exemplar från Pålsjö kan vara fallet. Hos det andra äro flikarne än mera 

 skilda och spetsigare, hvarigenom någon likhet med Nilssonia acuminata uppkommer, 

 men då samma form äfven hos Nilssonia polymorpha kan vara rådande, är dess sam- 

 manhörighet med denna senare ej tvifvel underkastad. På det sist nämnda exemplaret 

 äro hvarken nerver eller listerna dem emellan iakttagbara, utan bladet synes vara 

 ganska mycket påverkadt genom maceration. Nilssonia polymorpha är utförligt beskrifven 

 i mina båda ofvan citerade arbeten, hvarför det är öfverflödigt att här upprepa det- 

 samma. 



l ) Achilles de Zigno, Flora fossilis forraationis oolithicae. Vol. I, p. 188, Taf. XXI 1 — ö, XXII 1—2. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd. Ut. N:o 7 u 



