20 A. G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES KOSSILA FLORA. II. 



AspleniopUris Nilssoni Sternberg (non Phillips, Lindley), Essai d'un exposé géogn. botan. de la flore du 



monde primitif, 3:me Cahier 1824 p. XXII Tab. XLIII, 4? 5, 6. 

 Pterophyllum minus Hisinger, Esquisse d'un tableau des petrifications etc. 1829 och 1831. 



» » Hisinger, Anteckningar i physik och geognosi, 7:de häftet, p. 58. 



» » Hisinger, Lethaea suecica p. 109. Tab. XXXIII, 7. 



» » Nathorst, Aumärkningar om floran vid Bjuf p. 35 ] ). 



Pterophyllum majus fi minus (ex parte) Göppert, Uber die fossilen Cycadéen iiberhaupt, mit Eiicksicht auf die 



in Schlesien vork. Arten 2 ). 

 Anomozamites incoiistans (ex parte) Schimper, Traité de pal. vég. II p. 140. 

 Anomozamites minor Nathorst, Beiträge zur fossilen Flora Schwedens p. 21. 



» » Nathorst, Floran vid Bjuf I p. 11 (förteckningen på arterna). 



Denna art beskrefs redan 1820 af (Fries hos?) Nilsson, som upptager den såsom 

 en obestämd »Filix» från Hör. Sedan beskrefvos samma exemplar år 1824 både af 

 Brongniart och Sternberg. Den förre grundade derpå (och på Pterophyllum majus) 

 slägtet Pterophyllum, ehuru senare författare, med undantag af Schenk, allt jemt med 

 orätt påstått, att såsom typer för detta slägte tjenat Pterophyllum Jaegeri och longifolium, 

 och det hade derföre påtagligen varit riktigast att vid delningen af Pterophyllum i flere 

 slägten bibehålla detsamma för den grupp, som nu kallas Anomozamites, med hvilken 

 växten i fråga är närmast förbunden. Ville man åter inskränka detta senare slägte till 

 de arter, hvilkas blad äro oregelbundet delade, skulle den i fråga varande lämpligen 

 kunna upptagas såsom en Pterophyllum, med hvilken den har gemensamt bladets regel- 

 bundna delning och nerveringen, under det att bladflikarnes breda form mera öfver- 

 ensstämmer med den hos Anomozamites vanliga, liksom äfven bladets dimensioner mera 

 närma sig dem hos detta slägte oftast rådande. De båda slägtena böra emellertid 

 påtagligen mera anses såsom för paleontologen tjexdiga än såsom i verkligheten från 

 hvarandra skarpt skilda. 



Sternberg kallade samma växt i sin beskrifning Aspleniopteris Nilssoni, men Lindley 

 och Hutton begingo i sin »Fossil Flora af Great Britain» både det felet att anse 

 Sternbergs och Brongniarts växter såsom skilda (ehuru samma original legat till 

 grund för båda) och att använda dessa båda namn för tvenne sinsemellan skilda arter 

 från Scarborouodi, af hvilka ingendera var med växten från Hör identisk. Detta miss- 

 tag gaf sedermera anledning till de båda Brongniartska namnens oriktiga andvändning 

 hos flere författare. Schenk ensam uttalar den riktiga åsigten, att oolithens art och den 

 från Hör äro fullkomligt skilda. Schimper förenar såväl Pterophyllum minus som majus 

 med Anomozamites inconstans Gr. sp., och det är också lätt förklarligt, att man med 

 kännedom om den senares föränderlighet kunde tänka sig, att den någon gång äfven 

 kunde hafva så regelbundna flikar, som det enda då kända, af Nilsson, Brongniart 

 och Sternberg beskrifna exemplaret af Anomozamites minor. Sedermera funna, talrika, 

 utmärkt väl bevarade exemplar, såväl från Bjuf som Höganäs, visa emellertid, att denna 

 regelbundenhet ej är tillfällig utan konstant och dermed äfven, att Anomozamites minor 

 Brgn sp. är en fullkomligt sjelfständig art. Att den äfven är skild från Pterophyllum 

 majus torde ej vara tvifvel underkastadt, men huruvida denna senare åter verkligen 



1 ) Öfversigt af Vet. Akad. Förh. 1876 N:o 1. 



2 ) Ubersieht der Arbeiten un cl Veränderungen der schlesischen Gesellschaft fur vaterländische Kultur im 

 Jahre 1843. 



