26 A. G. NATIIORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. II. 



rand täcker den nästföljandes, och stundom kunna »öronen» vara så utbredda öfver 

 rachis, att dennas öfre sida är helt och hållet dold. Nerverna utgå från småbladens 

 fästepunkt, och utstråla härifrån under en upprepad förgrening till alla dess delar. 

 Hos hittils beskrifna arter hafva småbladen varit alternerande, och i de flesta 

 fall är deras vidhäftningspunkt belägen vid midten af flikens bas eller något nedom 

 denna, men hos några arter, Schimpers underslägte Rhombozamites, synas de vara 

 fastade vid basens nedre vinkel, från hvilken följaktligen äfven nerverna utgå. Till 

 denna grupp, som enligt Schimper rätteligen torde böra bilda ett eget slägte, och 

 som hittils blott är funnen inom oolithen i England, hör äfven den art, som nu an- 

 föres från Höganäs, och som således är den äldsta kända representanten deraf. 



Otozamites (Rhombozamites) Nilssoni m. 

 Taf. III fig. il. 



O. foliolis exacte oppositis falcato-ovatis obtusis 10 — 11 millim. longis 5 latis, an- 

 gulo basis inferiore decurrente, superiore rotundato libero, nervis sursum radiantibus, 

 rachi terete. 



Småbladen äro hos det enda exemplar, som hittils är funnet — i lerjernsten 

 Nilssons samling — fullkomligt motsatta, en karakter éj förut hos någon Otozamites 

 känd *). Till formen äro de äggrundt skärformiga, trubbiga med sned bas, enär de 

 äro fastade vid dennes bakre, som det vill synas något nedlöpande, del; vid främre 

 vinkeln äro de deremot rundade fria. Rachis är trind, smal och visar antydan till an- 

 svällning vid bladens fästepunkter, hvarigenom den vid hastigt påseende nästan synes 

 ledad. Nerverna äro tättställda, fina, och utgå från bladets bakre vinkel åt dess öfriga 

 delar, upprepadt förgrenade och radierande; de som gå till den främre kanten äro när- 

 mast rachis nästan med densamma parallela. Den blottade sidan är antagligen den 

 öfre, och det ville derföre synas som vore småbladens anhäftning icke eller föga sned. 



Otozamites Nilssoni erbjuder ingen större likhet med någon förut känd art; de 

 engelska oolitharterna, som hafva samma nervering, äro betydligt större, med antingen 

 nästan kretsrunda eller långa lancettlika småblad, och de arter, som hafva liknande 

 bladform, afvika å andra sidan genom sin nervering. 



PODOZAMITES Fr. Braun. 

 1. Podozamites (lanceolatus) minor Schenk sp. 



Potamophyllites? Agardhiana (ex parte) Nilsson, Vet. Akad. Handl. 1831 p. 351,. Tab. III, 7. 

 Gycadites gigantens Hisinger, Lethaea suecica p. 110, Taf. XXXIII, 5. 

 Zamites distans minor Schenk, Flora d. Grenzschichten Taf. XXXVI, 4. XXXV, 10. 

 Podozamites distans minor Schimper, Traité de pal. végét II p. 159. 



.. » » Nathorst, Bidrag till Sveriges fossila flora p. 51. Taf. XIII, 6—7, 11—16. XV, 20. 



» » » Nathorst, Beiträge zur fossilen Flora Schwedens Taf. XIII, 6—7, 11 — 16, XV, 20. 



Podozamites lanceolatus minor Heer, Juraflora Ostsibiriens 2 ) p. 110 Taf. XXVII, 5 a. b. 6 — 8. 



') I slägtkarakteren anföres till och med »foliola alternantia» (Schimper Traité II p. 167). Detta och den 

 stora likhet med hänseende till såväl nervering och bladform, som förefinnes mellan i fråga varande växt 

 och några ormbunkar, såsom Aneimia Mandioccana Raddi och Adianthum obtusum Desv. hafva på sista 

 tiden föranledt mig att anse dess ställning bland cycadeerna såsom tvifvelaktig. 



2 ) Mémoires de 1'Acad. Imp. d. Scienc. de S:t Pétersbourg VILe Serie. Torne XXII, N:o 12, (äfven i Flora 

 fossilis aretica bd. IV). 



