30 A. G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. II. 



aclpressis in medio et ad apicem plus minusve elongatis distichis liberis subdecurrentibus 

 nervö inediano distincto vel obsoleto; ramulis plerumcpae indivisis, junioribus filiformibus 

 ad basin dilatatis. Amenta mascula ovoidea vel ovoideo-cylindrica. Strobili ovoidei, 

 squamis pluribus in axi spiraliter insertis coriaceis ovatis apice elongato obtuso. 



»En Zoophyt» C. A. Agardh, K. Vet. Akad. Handl. 1823, p. 109, Taf. II, 6. 

 Caulerpa septentrionalis C. A. Agardh, ibidem, p. 110, Taf. II, 7, 

 » » Hisinger, Esquisse d'un tableau etc. 1829. 



Caulerpites septentrionalis Hisinger, Esquisse d'un tableau, nouvelle edition. 1831. 

 Fucoides Nilssonianus Brongniart, Histoire des vég. foss. p. 76, tab. II, 22, 23. 

 Caulerpites Nilssonianus Brongniart, Prodrome p. 21. 



» » Hisinger, Anteckningar i physik etc. p. 57. 



» » Hisinger, Lethaea suecica, p. 105, tab. XXXI, 2. 



Lycopodites phlegmariformis Nilsson, K. Vet. Akad. Handl. 1831, p. 350, Taf. III, 3 — 4. 



» » Hisinger, Lethaea suecica, p. 108, Tab. XXXIII, 9. 



Glyptostr obites? Nilssonianus Nathorst, Floran vid Bjuf I p. 12 (förteckningen på arterna). 



Denna växt är en af de i de äldre växtförande lagren vid Höganäs allmännast 

 förekommande, isynnerhet i grå skiffer från »Nya schaktet», och är äfven en af de 

 första, som Nilsson vid Höganäs år 1823 anträffade. C. A. Agardh beskrifver tvenne 

 exemplar deraf samma år, 'det ena som »en Zoophyt», det andra under namnet Caulerpa 

 septentrionalis. Äfven Brongniart bibehåller växten bland algerna, men förändrar art- 

 namnet till Nilssonianus, enär han upptog såväl den ifrågavarande växten som Agardhs 

 Sargassum septentrionale under slägtet Fucoides. Arten beskrifves ånyo af Nilsson 1831 

 under namnet Lycopodites phlegmariformis, utan att han tyckes hafva insett dess identitet 

 med Agardhs Caulerpa septentrionalis, och Htsinger upptager äfven de båda växterna 

 i sin Lethaea suecica såsom skilda. Jemför man de båda afbildningarne der, se de 

 visserligen i förstone olika ut, men härvid är att märka, att Nilsson anger, att hans 

 Lycopodites phlegmariformis för tydlighetens skull är ritad »i något förstorad skala», 

 hvarom Hisinger intet nämner, och man behöfver blott tänka sig dennes Caulerpites 

 förstorad för att dess öfverensstämmelse med Lycopjodites skall bli fullständig. Emeller- 

 tid hade jag vid författandet af min redogörelse öfver Pålsjös fossila flora i Geologiska 

 föreningens förhandlingar (Bd. II. N:o 10) förbisett den anförda omständigheten, hvar- 

 för jag der uttalade den oriktiga åsigten, att Lycopodites phlegmariformis möjligen 

 kunde vara en Pachypteris. 



Af utländska författare anser Schenk (Flora d. Grenzschichten p. 189) fullkomligt 

 riktigt, att Caulerpites septentrionalis (och Lycopodites phlegmariformis) är ett barrträd, 

 en mening, som äfven hyllas af Schimper (Traité de pal vég. I p. 161). 



Såsom hos flera nu lefvande barrträd äro bladen hos denna art på olika slags 

 grenar af olika form och ställning. Redan vid granskningen af de exemplar, som 

 Lundgren insamlat vid »Nya schaktet» år 1875, leddes jag till den förmodan, att formen 

 med tvåsidiga blad och den med tilltryckta, fjällika, på grund af den konstanta före- 

 komsten tillsammans möjligen kunde tillhöra samma växt. Denna förmodan bekräftades 

 fullkomligt vid besök på stället år 1876 för Sveriges Geologiska Undersöknings räkning, 

 ty efter långvarigt letande lyckades jag då anträffa grenar med båda bladformerna i 

 förening. De äldre (Taf. IV flg. 12 — 13) äro greniga och hafva mer eller mindre 

 tättställda, än tilltryckta, än något utstående, smala, jemnbreda, trubbiga eller spetsiga 



