KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 16. N:0 7. 33 



ning till striering på längden. Sjelfva klasen synes också hafva varit skaftad (Taf. III 

 fig. 15), men skaftet är så tunnt och otydligt, att någon struktur dera ej står att 

 iakttaga. 



Agardh beskref växten som ett Sargassum, ehuru han på samma gång medger, att 

 originalet ej är fullt tydligt. »En person, som dagligen sysselsätter sig med djdika 

 naturkroppars undersökning, compenserar i tanken med lätthet de delar, som brista 

 uti originalet.» . . . »Men äfven här behöfver man ej mer än gifva renhet åt contou- 

 rerna för att deruti igenkänna ett Sargassum» (1. c. p. 188). Den figur han lemnar är 

 ganska otydlig, men är ändå mycket skematiserad (originalet är här ånya afbildadt å 

 Taf. III fig. 17, utan försök till restaurering); den kopia, som finnes i Brongniarts 

 Histoire des vég. fossiles, har något skarpare konturer, och än mera är detta fallet 

 med figuren i Lethaea suecica, hvilken man nästan skulle kunna jemföra med en frö- 

 bärande phyllodie af Phyllodadus. Agardh trodde sig mellan de klotrunda fröen, som 

 han ansåg för simblåsor, kunna urskilja »de blad, ur hvilkas veck de bestjelkade kulorna 

 utgå», men dessa blad äro påtagligen blott aftryck af andra frön. Att »kulorna» ej 

 kunna vara simblåsor framgår, såsom redan nämnts, af deras fasta beskaffenhet hos 

 några exemplar, hos hvilka de visa sig alltigenom förkolade. Såväl Schenk som Schimpi.r 

 antaga, att växten är lemning af något barrträd. Detta torde också utan all fråga 

 verkligen vara fallet, svårigheten är blott att säga, till hvad slags barrträd den då 

 skulle höra. Den förekommer vanligen tillsammans med Cyparissidium septentrionale, 

 h varför jag först ansåg dem stå i samband med h varandra, under antagande, att den 

 växt, som jag nu kallat Cyparissidium vore en Podocarpus, hos hvilket slägte förefinnas 

 såväl dimorpha blad, t. ex. hos P. dacrydioides, som klaselika frögyttringar, Podocorpus 

 spicata. Sedan kom fyndet af den om Cyparissidium erinrande kotten samt den om- 

 ständigheten, att samma kotte och blad finnas vid Bjuf, utan att der åtföljas af Carpo- 

 lithes septentrionalis, hvarför bladens sammanhörighet med den senare ej är sannolik. 

 Att Carpolithes septentrionalis är ett till Taxineae hörande barrträd, är väl i alla hän- 

 delser troligt. Vid Pålsjö förefinnes äfvenledes (se uppsatseima om dess fossila flora) 

 en Carpolithes med klaselikt ordnade frön, hvilken visserligen till sin byggnad afviker 

 från den i fråga varande, men dock ej mer än till arten. Äfven der stannar man i 

 villrådighet, hvart den är att hänföra, såvida man ej finge taga sin tillflykt till den 

 visserligen vågade, men dock ej fullt orimliga förklaringen, att den ■ kunde tillhöra 

 Podozamites, och att detta slägte ej hörde till cycadeerna utan till barrträden. Det är 

 att hoppas, att framtida fynd skola bringa ljus i denna ännu ovissa fråga x ). 



Arten är blott funnen i skiffern. 



l ) Förbises bör ej att Schenk från Franken beskrifvit några till allmänna utseendet liknande organ under 

 namnet Stachyopitys Preslii (ex parte, den är delvis lianhängena till Baiera). De hafva ungefär samma 

 storlek som Carpolithes septentrionalis och skola utgöras af kring axeln kransställda små kottar af samma 

 omfång som fröen hos Carpolithes septentrionalis. Heer anser emellertid, att dessa förmodade kottar i 

 sjelfva verket äro hanhängen (Juraflora Ostsibiriens), och det är sålunda föga sannolikt, att de hafva något 

 gemensamt med växten från Höganäs. 



K. Sv. Vet.-Akad. Handl. Bd. 10. K:o 7. 



